Постанова
іменем України
08вересня 2020 року
м. Київ 
справа №640/8605/15-к
провадження № 51-1373км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд) у складі:
головуючої                                       ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 ,    ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,
засудженого                                                ОСОБА_6 ,
захисника                                                      ОСОБА_7 ,
потерпілих                                                         ОСОБА_8 і     ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скаргизасудженого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 на вироки Київського районного суду м. Харкова від 11 червня 2018 року та Харківського апеляційного суду від  21  лютого 2020 року, а також потерпілих    ОСОБА_8 і     ОСОБА_9 на  вирок Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року у кримінальному провадженні щодо
                                    ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
                                    уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вирокомКиївського районного суду м. Харкова від 11 червня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на  нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.
Суд визнав  ОСОБА_6 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть двох потерпілих та тяжкі тілесні ушкодження третій потерпілій, за обставин, викладених у вироку.
Як установив місцевий суд, ОСОБА_6 10 вересня 2014 року близько 17:20, керуючи технічно справним автомобілем ЗАЗ-ЕF-6950 (державний номерний знак НОМЕР_1 ) і рухаючись по вул.  Тахіаташській у напрямку вул. Шевченко в м. Харкові, усупереч вимогам пунктів 16.3, 16.11 та дорожньогознака 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху виїхав на головну дорогу на вул. Шевченко для виконання маневру повороту ліворуч, не поступився дорогою автомобілю «Ауді А6» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_11 , який у цей час рухався по вул. Шевченко зліва направо по ходу руху, та допустив з ним зіткнення.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) пасажири автомобіля ЗАЗ-ЕF-6950: ОСОБА_12 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці, ОСОБА_13 від отриманих тілесних ушкоджень померла в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження. 
Харківський апеляційний суд скасував вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та 21 лютого 2020 рокуухвалив новий вирок, яким  призначив ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.В іншій частині вирок суду залишив без змін.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати на підставі п. 1 ч. 1 ст.  438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Аргументуючи свої вимоги, захисник зазначає, що суд апеляційної інстанції, призначаючи ОСОБА_6 реальне покарання, не в повній мірі врахував думку потерпілих, усупереч ч. 1 ст. 404 КПК не взяв до уваги всебічних заперечень сторони захисту, а своє рішення про неможливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства обґрунтував лише незворотними наслідками.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати на підставі пунктів  2, 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) постановлені щодо нього судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В уточненні до касаційної скарги засуджений просить застосувати до нього положення ст. 75 КК та звільнити його від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку. На обґрунтування свого прохання зазначає, що апеляційний суд при розгляді справи не в повній мірі врахував його особу, що позитивно характеризується, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні малолітню дитину, надавав допомогу потерпілим.
У касаційних скаргах потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 просять змінити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , застосувати до останнього положення ст. 75 КК та звільнити його від відбування покарання з  випробуванням із встановленням іспитового строку. Аргументуючи свої вимоги, скаржники у касаційних скаргах та в уточненнях до них зазначають, що апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_6 реальне покарання, не повною мірою врахував характер взаємовідносин винного з потерпілими, які просили не позбавляти його волі, особу засудженого, який позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину та допомагає батькам похилого віку, що мають незадовільний стан здоров`я, а  також те, що змоменту події минуло більше п`яти років. Крім того, потерпіла ОСОБА_9 також наголошує, що ОСОБА_6 надавав їй матеріальну допомогу під час лікування.
Разом із цим, скаржники зазначають, що суди не зважили на порушення правил дорожнього руху іншим учасником ДТП.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення не надходило.
Позиції учасників судового провадження
У суді касаційної інстанції засуджений, його захисник та потерпілі просили задовольнити касаційні скарги, а прокурор заперечував проти їх задоволення, однак зазначив, що вважає за можливе пом`якшити ОСОБА_6 покарання на підставі ст.  69 КК.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й  визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_6 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 3 ст. 286 КК у касаційних скаргах не оспорюються.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та  розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх  небезпечності та даним про особу винного.
Доводи скаржників про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано скасував вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, не підтверджуються матеріалами кримінального провадження. 
Апеляційний суд, перевіряючи вирок щодо ОСОБА_6 , зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, не врахував конкретних обставин, які свідчать, що застосування ст. 75 КК не сприятиме його виправленню та попередженню нових злочинів. При цьому апеляційний суд обґрунтовано взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину проти безпеки руху,внаслідок чого постраждали троє людей з яких двоє померли. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов умотивованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_6 інституту умовного звільнення від відбування покарання. 
Водночас згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з  урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної норми, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в такій санкції.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що пом`якшуючими покарання обставинами місцевий суд визнав щире каяття, висловлення ОСОБА_6 жалюз приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію. Крім того, суд установив, що ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності притягається вперше, злочин вчинив з необережності, займається суспільно корисною працею, за місцем роботи характеризується позитивно, на спеціальних обліках не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, також суд з`ясував думку потерпілих, які просили не позбавляти ОСОБА_6 волі.Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Апеляційний суд, урахувавши тяжкість вчиненого злочину та незворотність наслідків, які настали, призначив ОСОБА_6 покарання у мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 286 КК.
Разом з тим, Суд бере до уваги, що під час перебування постраждалиху лікарні ОСОБА_6 надавав їм матеріальну допомогу, потерпілі не мають до нього претензій матеріального характеру та не заявляли цивільні позови, засуджений офіційно працює в комунальному підприємстві, де позитивно характеризується, та колектив цього підприємства заявляв клопотання про його передачу на поруки. Крім того,у ході розгляду справи засуджений сумлінно виконував покладені на нього судом першої інстанції обов`язки, передбачені ст. 76 КК.Наведеного апеляційний суд повною мірою не врахував і таким чином не  додержався вимог статей 50, 65 КК. 
Отже, виходячи з установлених фактичних обставин кримінального провадження, які впливають на вибір заходу примусу, а також з аналізу даних про особу засудженого, його позитивних характеристик, молодого віку, наявності пом`якшуючих покарання обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, Суд дійшов висновку про можливість пом`якшення призначеного ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286 КК основного покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК до 5 років обмеження воліз позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
На переконання колегії суддів, таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК, буде достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Доводи скаржників щодо неповноти судового розгляду у зв`язку з непритягнення до кримінальної   відповідальності   іншого  учасника  ДТП   не  можуть  бути   предметом 
перегляду суду касаційної інстанції, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в  межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 , потерпілих     ОСОБА_8 та     ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 змінити, на підставі ст. 69 КК пом`якшити призначене ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286 КК покарання до 5 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                           ОСОБА_14 ‘єва