ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року 

м. Київ

справа №820/2596/16

адміністративне провадження №К/9901/34582/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Калашнікової О.В., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від             06 листопада 2019 року (головуючий суддя – Подобайло З.Г., судді: Бартош Н.С., Ральченко І.М.) та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від                     11 листопада 2019 року (головуючий суддя – Подобайло З.Г., судді: Григоров А.М., Ральченко І.М.) у справі №820/2596/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі – ГУ НП в Харківській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Харківській області від                    29 березня 2016 року №98 о/с про звільнення підполковника поліції ОСОБА_1     (М-003653), першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України з 29 березня 2016 року, з виплатою компенсації за невикористану відпустку з 07 листопада 2015 року, на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 29 січня 2016 року №54; 
- поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області з                 29 березня 2016 року або на рівнозначній посаді; 
- зобов`язати провести перерахунок і виплатити грошове забезпечення ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 29 березня 2016 року, до поновлення на посаді першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області або на рівнозначній посаді.
20 вересня 2016 року ОСОБА_1 подав до Харківського окружного адміністративного суду заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої просив суд:
- визнати протиправними дії ГУ НП в Харківській області щодо звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 (М-003653), першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з 29 березня 2016 року у запас Збройних Сил України, згідно наказу від 29 березня 2016 року №98 о/с «По особовому складу», який прийнятий на підставі наказу ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №54;
- визнати протиправною бездіяльність ГУ НП в Харківській області щодо нездійснення нарахування надбавки у розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень підполковнику поліції ОСОБА_1 (М-003653), першому заступнику начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області, установлену наказом відповідача від 29 січня 2016 року №13 о/с дск;
- скасувати наказ ГУ НП в Харківській області від 11 березня 2016 року №27 о/с дск про скасування позивачу з 25 лютого 2016 року надбавки у розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень;
- зобов`язати ГУ НП в Харківській області відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу надбавки у розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень, установлену наказом ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №13 о/с дск за період з 16 січня 2016 року до 25 квітня 2016 року.
Обґрунтовуючи змінені позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що з червня                1994 року проходив службу в органах МВС України. З 7 листопада 2015 року проходив службу в органах Національної поліції України. Згідно наказу ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №13ос-дск був включений до переліку осіб, яким повинна нараховуватись та виплачуватись надбавка за роботу із документами державної таємниці у період з 16 січня 2016 року. Згідно наказу ГУ НП в Харківській області від 29 березня 2016 року №98 о/с по особовому складу позивача було звільнено із займаної посади першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області з 29 березня 2016 року за пунктом                 4 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) у запас Збройних Сил України, з виплатою компенсації за невикористану відпустку з 07 листопада               2015 року. Позивач вважає звільнення протиправним та незаконним, оскільки на момент звільнення він перебував на лікарняному. Зазначає, що дізнався про скорочення його посади з 29 січня 2016 року лише 24 лютого 2016 року після виходу з лікарняного, а тому звільнення відбулося без дотримання двомісячного строку з дня персонального попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції. Крім цього, вважає протиправними дії відповідача щодо невиплати йому надбавки за роботу з документами, що містять державну таємницю.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня                  2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року, позов задоволено частково. 
Зобов`язано ГУ НП в Харківській області здійснити нарахування та виплату надбавки у розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень підполковнику поліції ОСОБА_1 (М-003653) першому заступнику начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області, установлену наказом від 29 січня 2016 року №13 о/с дск за період з 29 січня 2016 року по 24 лютого             2016 року. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від                 06 березня 2019 року постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій ГУ НП в Харківській області щодо звільнення ОСОБА_1 скасовано, а справу у цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. 
В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від                 10 жовтня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року залишено без змін.
Отже, під час нового розгляду цієї справи, розглядається позовна вимога про визнання протиправними дій ГУ НП в Харківській області щодо звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 (М-003653), першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з 29 березня 2016 року у запас Збройних Сил України, згідно з наказом від 29 березня 2016 року №98 о/с «По особовому складу», який прийнятий на підставі наказу ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №54.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо протиправності дій відповідача під час прийняття наказу про звільнення позивача, суд першої інстанції зазначив наступне.
Так, матеріали справи дійсно містять письмовий доказ, а саме рапорт ОСОБА_1 про ознайомлення з наказом ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №54 «Про організаційно-штатні зміни по ГУ НП в Харківській області» лише 24 лютого      2016 року. У рапорті також зазначено, що якщо він не буде перепризначений на іншу посаду протягом двох місяців, то буде звільнений із органів поліції через скорочення штатів. Тобто, звільнення позивача з 29 березня 2016 року відбулося раніше, ніж передбачено законодавством, до спливу двох місяців після попередження про можливе звільнення. В свою чергу, 07 червня 2016 року відповідач видав наказ №180 о/с, яким змінено дату звільнення позивача з « 29 березня 2016 року» на « 25 квітня 2016 року». Таким чином, відсутні підстави вважати, що відповідачем не дотримано вимог законодавства України щодо дотримання двомісячного строку з дня персонального попередження про можливе наступне звільнення зі служби в поліції, оскільки фактично ОСОБА_1 звільнено з 25 квітня 2016 року.
Крім того, судом, на виконання постанови Верховного Суду від 06 березня 2019 року, було витребувано у відповідача та приєднано до матеріалів справи довідки про перелік вакантних посад станом на 24 лютого 2016 року та 16 березня 2016 року. З тексту вказаних довідок судом встановлено, що відповідачу пропонувались як рівнозначні за спеціальним званням посади, так і нижчі та вищі вакантні посади. Проте, ОСОБА_1 відмовлявся від ознайомлення з вказаними довідками, про що працівниками кадрового підрозділу було складено акти від 24 лютого 2016 року та     16 березня 2016 року відповідно. Також, намагання відповідача ознайомити позивача з переліком вакантних посад, було підтверджено в ході розгляду справи показами свідків – працівниками кадрового підрозділу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Таким чином, з урахуванням обставин, що протягом усього періоду після ознайомлення з текстом наказу ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №54 ОСОБА_1 не склав жодного рапорту про намір продовжити службу в поліції чи скарги про створення перешкод у подальшому працевлаштуванні, суд дійшов висновку про виконання відповідачем обов`язку щодо повідомлення позивача про перелік існуючих вакантних посад для працевлаштування з метою подальшого проходження служби в поліції.
Також судом вказано, що позовні вимоги позивача не спрямовані на відновлення правовідносин з приводу проходження публічної служби, адже ОСОБА_1 самостійно відмовився від позовних вимог про скасування наказу про звільнення зі служби, про поновлення його на посаді та про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада                 2019 року скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від           03 червня 2019 року, а провадження у справі закрито на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України, оскільки оскаржувані порушення були самостійно виправлені суб`єктом владних повноважень, шляхом видання наказу про зміну дати звільнення до закінчення розгляду справи по суті. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги, позиція інших учасників справи
На адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року, постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року та ухвалу цього ж суду від 11 листопада 2019 року у справі №820/2596/16, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що при новому розгляді судами першої та апеляційної інстанції не враховані висновки Верховного Суду викладені в постанові від 06 березня 2019 року, а також належним чином не перевірено та повно і всебічно не з`ясовано всі обставини справи, належним чином не проаналізовано законодавство, що регулює спірні правовідносини, внаслідок чого прийнято необгрунтоване та незаконне рішення про закриття провадження у справі.
У відзиві на касаційну скаргу ГУ НП в Харківській області зазначає, що судом апеляційної інстанції правильно застосовано норми матеріального й процесуального права та обґрунтовано прийнято рішення про закриття провадження у справі за пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України. Просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року залишити без змін. 
Рух касаційної скарги
12 грудня 2019 року вказана касаційна скарга надійшла до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.
За наслідками автоматизованого розподілу касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Соколову В.М., суддям: Єресько Л.О., Калашніковій О.В.
Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2019 року, відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі №820/2596/16.
Встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 з червня 1994 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах Міністерства внутрішніх справ України. 
Згідно наказу ГУ НП в Харківській області від 07 листопада 2015 року №15 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області з 07 листопада 2015 року.
Наказом Голови Національної поліції України від 11 січня 2016 року внесено зміни до структури територіальних органів поліції.
25 січня 2016 року Головою Національної поліції України було прийнято наказ №61 про зміну організаційної структури територіальних органів Національної поліції України дислокованих на території Харківської області.
З огляду на такі управлінські рішення Зміївський відділ поліції ГУ НП в Харківській області припинив існування, як окремий самостійний територіальний орган поліції.
Наказом ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №54 «Про організаційно-штатні зміни по ГУ НП в Харківській області» оголошено тимчасові штати територіальних (відокремлених) підрозділів ГУ НП поліції в Харківській області та перелік змін у штатах ГУ НП в Харківській області.
Згідно витягу з Переліку змін у штатах ГУ НП в Харківській області відбулося скорочення усіх посад Зміївського відділу поліції, в тому числі й посада першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області, яку обіймав ОСОБА_1 
29 січня 2016 рок начальник Зміївського відділу поліції ГУ НП в Харківській області полковник поліції Г.В.Клєріні подав рапорт тимчасово виконуючому обов`язки начальника ГУ НП в Харківській області генералу поліції третього рангу ОСОБА_5 , в якому повідомив, що до особового складу Зміївського відділу поліції ГУ НП в Харківській області доведено зміст та вимоги наказу ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №54 «Про організаційно-штатні зміни по ГУ НП в Харківській області», а також вказано про те, що проведено роботу щодо попередження про скорочення посад та написання рапортів про перепризначення на нові посади тимчасового штату.
У період з 27 січня 2016 року по 23 лютого 2016 року позивач перебував на лікарняному.
24 лютого 2016 року ОСОБА_1 складено письмовий рапорт про ознайомлення з наказом ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №54 «Про організаційно-штатні зміни по ГУ НП в Харківській області». Також у рапорті зазначено, що якщо він не буде перепризначений на іншу посаду протягом двох місяців, то буде звільнений із органів поліції через скорочення штатів.
Наказом ГУ НП в Харківській області від 29 березня 2016 року №98 о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції у запас Збройних Сил України за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням реорганізаційних заходів), з 29 березня 2016 року.
ГУ НП в Харківській області на адресу позивача було надіслано лист від 29 березня 2016 року № 2193/119-12/01-16, яким повідомлено, що згідно наказу ГУ НП в Харківській області від 29 березня 2016 року №98 о/с «По особовому складу» його звільнено із займаної посади та запропоновано прибути до Управління кадрового забезпечення ГУ НП в Харківській області для отримання документів. До листа додано копію наказу про звільнення.
01 квітня 2016 року позивачем отримано трудову книжку, військовий квиток, обхідний лист, припис до військомату та витяг з наказу про його звільнення, що підтверджено його розпискою.
Наказом ГУ НП в Харківській області від 07 червня 2016 року №180 о/с «По особовому складу» внесено зміни до наказу ГУНП в Харківській області від 29 березня 2016 року №98 о/с в частині дати звільнення ОСОБА_1 , а саме змінено « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Із зазначеним наказом позивача ознайомлено 21 червня 2016 року.
Судами попередніх інстанцій також встановлено, що наказом ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 рку №13 о/с дск ОСОБА_1 встановлено надбавку до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень.
У зв`язку з скороченням всіх посад у Зміївському відділі поліції в Харківській області і реорганізації у Зміївське відділення поліції у складі Чугуївського ВП ГУ НП в Харківській області та припиненням секретної діяльності як окремого суб`єкта режимно-секретної діяльності, наказом ГУ НП в Харківській області від 25 лютого 2016 року №21 о/с всім працівникам Зміївського відділу поліції припинено доступ до інформації, що містить державну таємницю.
Наказом ГУ НП в Харківській області від 11 березня 2016 року №27 о/с ОСОБА_1 скасовано надбавку до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень. 
Під час звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про зміну позовних вимог, основними його аргументами було те, що наказ від 29 березня 2016 року №54 про його звільнення виданий відповідачем всупереч нормам законодавства України, без дотримання двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції, оскільки з наказом ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №54 54 «Про організаційно-штатні зміни по ГУ НП в Харківській області» позивач ознайомився не 29 січня 2016 року, (в період з 27 січня 2016 року по 23 лютого 2016 року перебував на лікарняному), а 24 лютого 2016 року (в перший день після виходу з лікарняного). Окрім цього, ОСОБА_1 зазначав, що йому протиправно не виплачувалася надбавка у розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень відповідно до наказу ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №13 о/с.
Під час нового розгляду справи розглядається лише позовна вимога ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ГУ НП в Харківській області по звільненню його з посади.
Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства в силу частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Пунктом 8 частини першої статті 238 КАС України закріплено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
Верховний Суд наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи.
У розумінні пункту 8 частини першої статті 238 КАС України у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.
Тобто, для застосування такої підстави для закриття провадження у справі необхідна сукупність певних фактів. Зокрема, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень, а також мають бути відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання таких дій чи бездіяльності протиправними.
Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі №800/369/17.
З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження у цій справі є дії ГУ НП в Харківській області щодо звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 (М-003653), першого заступника начальника Зміївського відділу поліції (м. Зміїв) ГУ НП в Харківській області за пунктом 4 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів) з 29 березня 2016 року у запас Збройних Сил України, згідно з наказом від   29 березня 2016 року №98 о/с «По особовому складу», який прийнятий на підставі наказу ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року №54.
Звертаючись до суду із позовом в цій частині, ОСОБА_1 вважав порушеними свої права внаслідок незаконного звільнення з 29 березня 2016 року (не через два місці після ознайомлення з наказом ГУ НП в Харківській області від 29 січня 2016 року, а на 26 днів раніше, ніж передбачено законодавством). 
Під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем з метою виправлення помилки 07 червня 2016 року видано наказ   №180 о/с, яким визначена наказом від 29 березня 2016 року №98 дата звільнення « 29 березня 2016 року» змінена на « 25 квітня 2016 року».
Таким чином, оскаржувані ОСОБА_1 порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень шляхом видання наказу про зміну дати звільнення до закінчення розгляду справи по суті.
При цьому суд апеляційної інстанції звернув увагу, що позов ОСОБА_1 не містить вимог щодо скасування наказу про його звільнення та поновлення його на посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а його доводи зводяться до того, що відповідач протиправно звільнив позивача 29 березня               2016 року, тобто раніше, ніж передбачено законодавством, до спливу двох місяців після попередження про можливе звільнення.
Ураховуючи обставини, які ОСОБА_1 зазначав як підставу для звернення до суду з цим позовом, і виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, Верховний Суд погоджується із висновком суду апеляційної  інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі відповідно до приписів пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.
Доводи касаційної скарги такого висновку не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судом апеляційної інстанції фактичних обставин справи.
Поряд з цим, ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року та просить її скасувати.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року виправлено описку в резолютивній частині скороченого рішення (постанови) Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року у справі №820/2596/16, а саме в абзаці першому замість слів «Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення» слід читати «Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково».
Позивач вважає, що ухвала про виправлення описки прийнята з порушенням судом норм процесуального права та підлягає скасуванню, оскільки 06 листопада 2019 року в судовому засіданні оголошено скорочене рішення, а 08 листопада 2019 року виготовлено повний текст постанови, зміст резолютивної частини повного тексту відрізняється по суті від змісту скороченого рішення, а ухвала про виправлення описки прийнята через три дні після складення повного тексту постанови, що на думку скаржника протирічить статті 253 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 253 КАС України, суд, який постановив судове рішення, може з власної ініціативи або за заявою учасника справи чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Вирішуючи питання про виправлення описки в постанові (скороченому рішенні) Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року суд апеляційної інстанції виходив з того, що при виготовленні скороченого рішення та при його проголошенні судом було допущено описку в резолютивній частині, а саме помилково апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, у зв`язку з чим дійшов висновку, що така описка підлягає виправленню.
З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам процесуального права та фактичним обставинам справи.
Статтею 316 КАС України визначені підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Пунктом 3 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.
Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції при вирішенні даної справи дійшов висновку про скасування судового рішення із закриттям провадження у справі, то, у відповідності до вимог наведених статей  КАС України,  апеляційна скарга підлягала частковому задоволенню, про що відображено в повному тексті постанови від 06 листопаді 2019 року у цій справі.
За правилами статті 253 КАС України допущена описка підлягає виправленню, в тому числі з ініціативи суду, а тому апеляційний суд обґрунтовано прийняв рішення про виправлення описки.
Мотиви та доводи, наведені у касаційній скарзі, висновки суду апеляційної інстанції не спростовують і є безпідставними.
Верховний Суд констатує, що оскаржувані судові рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка з дотриманням норм процесуального права.
На підставі пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають
Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX та статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 06 листопада 2019 року та ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року у справі №820/2596/16 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і  оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько   О.В. Калашнікова