П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 серпня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/160/20	
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                     Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И Л А :

08 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій просив: 
визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування при перерахунку пенсії з 01.01.2018 доплати за вчене звання 25%, надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, надбавки за роботу з таємними виробами, носіями, документами в розмірі 15% посадового окладу, премії в розмірі 10% посадового окладу; надбавки за науковий ступень 15%; обмеження максимального розміру пенсії сумою 13    730,00 грн.; виплати пенсії з урахуванням 50% суми підвищення пенсії в 2018 р. та 75% - в 2019 році; 
зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2018 з урахуванням посадового окладу в розмірі 9    440,00 грн.; окладу за військове звання в розмірі 1    480,00 грн.; процентної надбавки за вислугу років (50%) в розмірі 5    460,00 грн.; доплати за вчене звання “доцент” старший науковий співробітник в розмірі 25% від посадового окладу; надбавки за роботу з таємними виробами, носіями документами в розмірі 15% від посадового окладу; доплати за науковий ступінь кандидат наук в інших підрозділах в розмірі 15% від посадового окладу; надбавки за виконання особливо важливих завдань в розмірі 50% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років; премії у розмірі 10 % від посадового окладу та здійснити виплату донарахованих сум з урахуванням 100% підвищення пенсії без обмеження її максимального розміру.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ГУ ПФУ в Одеській області йому призначено пенсію за вислугу років з основним розміром 95% грошового забезпечення. В результаті перерахунку пенсії на підставі постанови Кабміну України № 103 від 21.02.2018, відповідачем зменшено розмір призначеної позивачу пенсії, починаючи з 01.01.2018 з урахуванням лише окладу за посадою, окладу за військовим званням, а додаткові види грошового забезпечення до перерахунку пенсії не увійшли. Також розмір пенсії обмежено максимальним розміром в сумі 13    730,00 грн. Крім того, після проведеного перерахунку, виплату пенсії в 2018 році відповідач здійснював лише з урахуванням 50% розміру підвищення пенсії, а в 2019 році – 75%. Позивач вважає зазначені дії відповідача неконституційними та протиправними, у зв`язку із чим звернувся за судовим захистом. Зокрема, внесені постановою № 103 зміни до пункту 5 Порядку № 45 порушують вимоги частини 2 преамбули Закону України № 2262-ХІІ щодо його спрямованості на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення; визначений абзацом 6 частини першої статті 7 Закону № 1058-IV принци рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат; єдиний підхід до визначення видів грошового забезпечення військовослужбовців, які враховуються як при призначенні пенсії, так при перерахунку раніше призначених пенсій, за рішеннями КСУ принципи пропорційності і справедливості.
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що відповідно до статті 63 Закону України №2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться на умовах, у порядку та розмірах, встановлених Кабміном України. На виконання вимог статті 63 Закону № 2262-ХІІ Кабмін України прийняв постанову від 21 лютого 2018 року №103, у зв`язку з чим на підставі довідки позивачу здійснено перерахунок пенсії з 1 січня 2018 року. Згідно з п.2 постанови № 103 підвищення пенсії з 01.01.2018 проводиться у розмірі 50% з поетапним наступним збільшенням до максимального 100% з 01.01.2020. Відповідно до ст. 2 Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” максимальний розмір пенсії, призначеної відповідно до Закону № 2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Отже позивачу перераховано пенсію за вислугу років згідно Закону України № 2262 з урахуванням максимально встановленого розміру пенсії.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром та її виплати з урахуванням 50% суми підвищення пенсії з 01.01.2018, 75% суми підвищення пенсії з 01.01.2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром та здійснити виплату з 01.01.2018 в розмірі 100% суми підвищення пенсії з урахуванням вже проведених виплат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що п. 1,2 постанови №103 визнано протиправними та нечинними рішенням суду, яке набрало законної сили 05.03.2019, а отже з цією датою пов`язується втрата його чинності, що відповідає ч.2 ст.265 КАС України. Крім того, з 01.01.2020 набрала чинності постанова Кабміну України від 24.12.2019 №1088 “Про деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян”. Враховуючи, що бюджетні асигнування з державного бюджету України ПФУ не збільшувалися, то виплата підвищених пенсій продовжується з урахуванням наявності бюджетних асигнувань. Відповідно до Закону України №3668, починаючи з 01.01.2018 максимальний розмір пенсії, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України №2262-ХІІ, не може перевищувати 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначений Закон є чинним з 01.10.2011 та неконституційним не визнавався. Отже рішення суду про зобов`язання нарахувати та виплатити пенсію без обмеження її максима ним розміром не узгоджується із законом.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
Відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” ОСОБА_1 призначено пенсію з 02.08.2008 довічно за вислугою років з основним розміром 95% грошового забезпечення із сум грошового забезпечення, а саме: 
-          посадового окладу; 
-          окладу за військове звання;
-          процентної надбавки за вислугу років 40%, 
а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення:
-          доплати за вчене звання “доцент” 25%;
-          надбавки з роботу з таємними виробами, носіями, документами 15%
-          доплати за науковий ступінь кандидат наук в інших підрозділах в розмірі 15%;
-          надбавки за виконання особливо важливих завдань 50%
-          премії 10%.
До 01.01.2018 позивач отримував пенсію, виходячи з розміру грошового забезпечення, яке він отримував особисто на момент звільнення з військової служби.
Після введення в дію постанови Кабміну України № 103 від 21.02.2018 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, ГУ ПФУ в Одеській області проведено перерахунок пенсії позивачу на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення та з урахуванням основного розміру пенсії в розмірі 95% відповідних сум грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018, відповідно до ст. 13 Закону № 2262-ХІІ в редакції на момент здійснення перерахунку, а саме з урахуванням:
-          посадового окладу в сумі 9440 грн.;
-          окладу за військовим званням в сумі 1480 грн.;
-          надбавки за вислугу років (50%) в сумі 5460 грн.,
в результаті чого основний розмір пенсії 95% грошового забезпечення склав 15    561 грн. (95% від 16 380 грн.), який у підсумку обмежено максимальним розміром 13730 грн., попередньої суми пенсії 6229,39 та підвищення 3750,31 грн. (50% від 7500,61 грн.), що склало 9979,70 грн.
Виплату пенсії в 2018 році відповідач здійснював лише з урахуванням 50% розміру підвищення пенсії, а в 2019 році – 75% розміру підвищення пенсії.
Вважаючи вищезазначене зменшення розміру пенсії неправомірним, позивач звернувся за судовим захистом.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не допущено протиправних дій щодо неврахування надбавок при перерахунку пенсії позивача, оскільки перерахунок здійснено на підставі відповідної довідки про розмір грошового забезпечення, яку видано Одеським обласним військовим комісаріатом. Право позивача на отримання перерахованого розміру  пенсії за період з 01.01.2018, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом України № 2262, отже підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції “Захист прав власності”, а тому відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати “майном” у значені цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке до прийняття постанови Кабміну України №103 передбачено Законом України №2262, отже невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном. З урахуванням зазначеного позивач мав “законні сподівання” отримати пенсію у збільшеному розмірі після перерахунку її розміру, оскільки отримав право на перерахунок пенсії відповідно до Закону України №2262-ХІІ у січні 2018 року. Обмеження щодо строків та розмірів виплати сум доплати до пенсії за 2018-2019 роки, передбачені постановою №103 не можуть бути застосовані, оскільки фактично звужують право позивача на отримання розміру перерахованої пенсії без внесення змін до відповідного Закону. Крім того,  обмеження пенсії максимальним розміром, встановлене ст.2 Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” №3668-VI від 08.07.2011 та ч.3 ст.27 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на позивача не розповсюджуються.
Судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду оскаржується лише в частині задоволених вимог, судова колегія надає оцінку оскаржуваним правовідносинам лише щодо здійснення виплати пенсії позивачу з 01.01.2018 з урахуванням 50% та 75% суми підвищення пенсії з обмеженням її максимального розміру.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є, зокрема, Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 01.01.1992 року №2262-XII (далі – Закон України №2262-XII).
Перерахунок призначених відповідно до цього Закону пенсій визначений статтею 63, відповідно до якої перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку. Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону. Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України (редакція, чинна на час проведення перерахунку пенсії).
Поетапність виплат підвищення перерахованої пенсії передбачено пунктом 2 постанови Кабміну України №103 від 21.02.2018 “Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб”, відповідно до якого виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї    постанови    підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводиться з 01.01.2018 у таких розмірах: з 01.01.2018 - 50 %; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 %; з 01.01.2020 - 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року.
Рішенням         Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018         у справі №826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови №103 й зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45.
При цьому, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі №826/3858/18 Верховний Суд у постанові від 12.11.2019, серед іншого вказав на те, що зміст статей    51,    52,    55,    63 Закону №2262-ХІІ    свідчить про        наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати.
Відтак, із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18 позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у рішенні від 06.08.2019 у справі №160/3586/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 та постановах від 09.04.2020 у справі №640/19928/18, від 17 червня 2020 року у справі №2540/2873/18.
Вірними є посилання апелянта на положення ч .2 ст. 265 КАС України відповідно до яких нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду, в даному випадку з 05.03.2019
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 6 Конституції України передбачено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
Вищим органом у системі органів виконавчої влади є Кабінет Міністрів України, який забезпечує, зокрема, державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України (частина перша статті 113, пункт 1 статті 116 Основного Закону України).
Своєю чергою, за правилами частини першої статті 117 Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України від 27.02.2014 №794-VII “Про Кабінет Міністрів України” (далі - Закон України №794-VII).
За змістом статей 49, 52 Закону України №794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.
Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.
Зупинення дії акта Кабінету Міністрів України Президентом України на підставі пункту 15 частини першої статті 106 Конституції України має наслідком зупинення вчинення будь-якими органами, особами дій, спрямованих на виконання зупиненого акта Кабінету Міністрів України, здійснення повноважень, визначених цим актом.
Винесення Конституційним Судом України ухвали про відмову у відкритті провадження у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України акта Кабінету Міністрів України, ухвали про припинення конституційного провадження у справі або визнання акта Кабінету Міністрів України таким, що відповідає Конституції України, відновлює дію цього акта.
Акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом.
Постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Організацію, повноваження та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначає Закон України від 17.03.2011 №3166-VI “Про центральні органи виконавчої влади” (далі - Закон України №3166-VI).
У розумінні частини першої статті 1 Закону України №3166-VI систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є Кабінет Міністрів України.
Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади у своїй діяльності керуються Конституцією України, цим та іншими законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України. Положення про міністерства, інші центральні органи виконавчої влади затверджує Кабінет Міністрів України (частини перша, третя статті 3 Закону України №3166-VI).
У частинах першій, третій статті 21 Закону України №3166-VI вказано, що територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.
Територіальні органи центрального органу виконавчої влади діють на підставі положень, що затверджуються керівником центрального органу виконавчої влади.
Типове положення про територіальні органи центрального органу виконавчої влади затверджується Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 затверджено Положення про Пенсійний фонд України (далі - Положення №280), відповідно до пунктів 1, 2 якого Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Пунктом 7 Положення №280 передбачено, що Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485, затверджено Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Положення №28-2), пунктом 2 якого встановлено, що головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.
Аналіз наведених вище приписів законодавства дає підстави для висновку, що відповідач, як територіальний орган центрального органу виконавчої влади, у своїй діяльності повинен керуватись, зокрема, обов`язковими до виконання постановами Кабінету Міністрів України, який за своїм конституційним статусом є вищим органом у системі органів виконавчої влади, при цьому ГУ ПФУ в Одеській області не наділене правом діяти на власний розсуд всупереч вимог підзаконних нормативно - правових актів, відступати від положень останніх, якщо такі є чинними, їх дія не зупинена, в порядку, передбаченому Конституцією і законами України, або вони не визнані неконституційними, протиправними, нечинними чи не скасовані у судовому порядку.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 16 жовтня 2019 року по справі №2040/6740/18.
Пункти 1, 2 постанови Кабміну України №103, які застосовані відповідачем при виплаті пенсії ОСОБА_1 , були визнані протиправними і нечинними у судовому порядку рішенням суду у справі №826/3858/18, яке набрало законної сили 05.03.2019, а відтак, ураховуючи наведені вище положення процесуального закону, починаючи саме з цієї дати вказаний нормативно - правовий акт Кабінету Міністрів України, у відповідній частині, втратив чинність і не підлягав застосуванню.
Згідно з п.23 ч.1    ст.4 КАС України    похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
В контексті зазначених правовідносин основною вимогою є визнання протиправними дій щодо виплати з 01.01.2018 ОСОБА_1 пенсії в 50% та 75% від суми підвищення пенсії.
При цьому, вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області здійснити з 01.01.2018 виплату позивачу пенсії в 100% суми її підвищення, можуть бути задоволені лише у випадку встановлення протиправності дій відповідача.
У даному ж випадку, станом на час виникнення спірних правовідносин, пункти 1, 2 постанови №103 були чинними, а відтак підлягали застосуванню ГУ ПФУ в Одеській області, у зв`язку з чим колегія суддів вважає правомірними в контексті спірного питання дії відповідача в період з 01.01.2018 до 05.03.2019 та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо виплати пенсії позивачу в 100% суми її підвищення в межах зазначених строків.
На думку судової колегії, починаючи з 05.03.2019 відповідачем допущено протиправну бездіяльність, оскільки не здійснено перерахунок та виплату пенсії позивачу у розмірі 100% підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що обмеження пенсії максимальним розміром не розповсюджується на позивача, проте не на підставі п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи” від 8 липня 2011 року № 3668-VI, а у зв`язку із визнання неконституційним положень першого речення ч. 7  ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка є спеціальною нормою для врегулювання оскаржуваних правовідносин.
Відповідно до першого речення ч.7 ст.43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 01.01.1992 року №2262-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Судова колегія звертає увагу на те, що наведені вище положення першого речення ч.7 ст.43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» - в цілому визнано неконституційним відповідно до     рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016.
Так, згідно із п. 2 резолютивної частини     рішення Конституційного Суду України     від 20.12.2016 №7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»     втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до Законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України»     від 06.12.2016 №1774-VIII,     у частині 7     статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» вносились лише зміни до другого речення зазначеної частини ст. 43 Закону №2262-ХІІ.
Аналіз наведених правових норм дозволяє стверджувати, що у     Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни щодо обмеження максимального розміру пенсії не підлягають застосуванню.
При цьому, після прийняття Конституційним Судом України описаного вище рішення від 20.12.2016, зміни до першого речення ч. 7 ст. 43 Закону аналогічного змісту новими законами не вносились.
Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що починаючи з 20.12.2016 стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, а тому здійснене відповідачем обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 при перерахунку від 11.04.2018 є протиправним.
Посилання апелянта на положення статті 2 Закону України “Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи” від 8 липня 2011 року № 3668-VI, які визначають, що максимальний розмір пенсії  (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, зазначених висновків не спростовують, оскільки даний закон є загальним, а при виборі норм, що регулюють спірні правовідносини перевага надається спеціальним нормам, якими є положення Закону України №2262-XII.
Підсумовуючи наведене, судова колегія вважає за необхідне у відповідності  до п.3, ч.1 ст.317 КАС України змінити резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року в частині зміни періоду, з якого пенсія позивача підлягає перерахуванню, шляхом викладення абзаців 2 і 3 резолютивної частини в новій реакції.
В іншій частині суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 09 грудня 2019 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року - змінити.
Абзаци другий, третій резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року викласти трьома абзацами у наступній редакції:
«Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром, а саме десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року, починаючи з 05 березня 2019 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії з 05 березня 2019 року у розмірі 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року, без обмеження її максимальним розміром з урахуванням вже проведених виплат».
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко