У х в а л а
06 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 646/2216/19-ц
 
провадження № 61-9434 ск 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., 
Луспеника Д. Д., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Харківського апеляційного суду від 25 березня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органами державної виконавчої служби, 
ВСТАНОВИВ :
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції 
в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 62 010 грн, завданої незаконними діями, бездіяльністю органами державної виконавчої служби. 
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 грудня 
2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю державних виконавців Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції грошові кошти у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень.
Постановою Харківського апеляційного суду від 25 березня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України залишено без задоволення. Рішення Червонозаводського районного суду 
м. Харкова від 11 грудня 2019 року залишено без змін. 
У червні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
 ОСОБА_1 на зазначене судове рішення, в якій, посилаючись 
на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційної інстанції скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України 
не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.
Ціна позову у даній справі становить 62 010 грн (відшкодування моральної шкоди), яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200). 
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію 
та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують 
на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка 
є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною 
та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 
1997 року, § 36).
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу 
на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 25 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Основянському та Слобідському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції 
в Харківській області,  Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями 
та бездіяльністю органами державної виконавчої служби відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                              Б. І. Гулько

                                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                              Д. Д. Луспеник