ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

24 червня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 729/1504/19
Головуючий у першій інстанції - Бойко В. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/710/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                    головуючого  судді - Губар В.С.,
                    суддів - Бечка Є.М., Євстафіїва О.К. 

Позивач  - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
Відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості,

місце ухвалення судового рішення - м. Бобровиця Чернігівської області 
дата складання повного тексту судового рішення - 19 лютого 2020 року

                                     УСТАНОВИВ:

У грудні 2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про  стягнення  заборгованості за кредитним договором  № б/н від 19.02.2015 року у розмірі 15782,18 грн.
Посилається, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 19.02.2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4590,26 грн.  зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
ОСОБА_1 заборгованості  за кредитом не сплачувала, внаслідок чого станом на 18.11.2019 року  утворилась  заборгованість 15782,18 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 4192,46 грн.,  по процентам за користування кредитом - 2012,92 грн., заборгованості за пенею - 8701,43 грн.,  штрафу - 875,37 грн. відповідно до п. 2.2. Генеральної угоди.
Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2020 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк»  задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 4192,46 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду в частині відмови у позові скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зазначені позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального  права.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції  не мав правових підстав для відмови  банку у стягненні заборгованості за відсотками та неустойкою.
Між сторонами укладено Генеральну угоду про реконструкцію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карт від 19.02.2015 року, з якої убачається, що відповідач отримав кредит в сумі 4590,26 грн. на строк 12 місяців з 19.02.2015 року по 29.02.2016 рік зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та нарахування штрафу. Отже, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, строк кредитування, відповідальність за порушення зобов`язання, порядок погашення заборгованості.
Підписавши Генеральну угоду, відповідач особистим підписом підтвердив, що ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами, також отримав повну інформацію про умови кредитування.
Відповідач умови договору не виконувала і у справі наявні достатні докази на підтвердження заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом та штрафів. На підтвердження відсутності цієї заборгованості  ОСОБА_1 доказів не надано, зроблений банком розрахунок  не спростований  і клопотання про  проведення судової експертизи відповідачем не заявлялось.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1   не подавала.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що отриманий відповідачем кредит в добровільному порядку відповідачем не повернуто, а тому на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
За висновком суду, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Враховуючи правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафу.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції  повністю  погодитись апеляційний суд не може, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 19.02.2015 року  ОСОБА_1   звернулась до АТ КБ «ПриватБанк»  і підписала анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання  банківських послуг у ПриватБанку  (а.с.6).  Між сторонами була укладена Генеральна угоду про реструктруктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 19.02.2015 року  відповідно до якої відповідач отримав кредит в сумі 4590,26 грн. на строк 12 місяців з 19.02.2015 року по 29.02.2016 рік зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 7).
Пунктом 2.2 Генеральної угоди сторони передбачили відповідальність за порушення строків сплати заборгованості штраф в сумі 883,94 грн.
Пунктом 2.5. угоди передбачено обов`язок відповідача повернути суму кредиту, відсотки, винагородження згідно Генеральної угоди та Умов та правил надання банківських послуг. Дата останнього погашення заборгованості визначена не пізніше  29.02.2016 року.
Своїм підписом у Генеральній угоді ОСОБА_1 підтвердила, що підписана Генеральна угода разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Проте, свої зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту  ОСОБА_1 не виконувала.
За розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» станом на 18.11.2019 року заборгованість  ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 19.02.2015 року складається із заборгованості:   за кредитом - 4192,46 грн.,  за відсотками - 2012,92 грн., заборгованості по пені - 8701,43 грн., штрафу - 875,37 грн., а всього 15782,18 грн.(а.с. 5).
В обґрунтування своїх вимог банк надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку - повна версія Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua (а.с. 8-39).
Зважаючи на обставини справи, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами 19.02.2015 року укладено договір про надання кредиту та у ОСОБА_1 виникли кредитні зобов`язання, які вона не виконувала в належний спосіб, в результаті чого виникла заборгованість.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання.
Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.526, 527, 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує, що  підписавши 19.02.2015 року Генеральну угоду про реконструкцію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідач  вже 19.02.2015 року була обізнана з умовами кредитування, зазначеними в п. 2.1, 2.2. Генеральної угоди.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з пунктом 2. 1 Генеральної угоди про реконструкцію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт сторони погодили строк повернення кредитних коштів до 29.02.2016 рік.
Відтак, у межах строку кредитування ОСОБА_1 була зобов`язана повертати позивачеві кредитні кошти та сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 1 по 25 числа кожного місяця.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитними коштами припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) про те, що після спливу дії договору право кредитора на стягнення процентів за кредитом припиняється, а тому вимоги про їх стягнення задоволенню не підлягають.
У постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року, справа № 554/2743/14-ц, зроблено висновок про те, що оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення суперечить положенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 19.02.2015 року, виходячи із відсоткової ставки 0,833% на місяць, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом з 19.02.2015 року до 29.02.2016 року становить 2012,92  грн. та штраф визначено в сумі 875,37 грн., а всього 2978,29 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі умов укладеного між сторонами договору.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами, неустойкою, а також в частині розподілу судових витрат, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з ОСОБА_1   заборгованості за процентами в сумі 2012,92 грн. та штрафу в сумі 875,37 грн. В іншій частині позову належить відмовити.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням розміру задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» на суму 7080,75 грн. (7080,75 грн. від 15782,18 грн. становить 44,86 %), слід змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору та загальної суми стягнення, збільшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму судового збору з 499 грн. 46 коп. до 861 грн. 76 коп. грн. (1921 грн. х 44,86 % :100%).
Оскільки апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню на суму 2978,29 грн. (2978,29 грн. від 11679,72 грн. становить 25,5 %), у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи (а.с. 65), то відповідно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за апеляційний розгляд справи пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 734,78 грн. (2881,50 грн. х 25,5 % : 100%).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»  задовольнити частково.
Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам та штрафу за користування кредитом - скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та штрафу - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ; код ЄДРПОУ 14360570) 2978 грн. 29 коп.  згідно з умовами кредитного договору від 19.02.2015 року.
Рішення Боборовицького районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2020 року змінити в частині визначення розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судових витрат, збільшивши суму стягнутого судового збору з  499 грн. 46 коп. до 861 грн. 76 коп. грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 734 грн. 78 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.
В іншій частині рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 19 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                  Судді: