ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/774/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №690/503/19 Категорія: 310010000 	Линдюк В. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       07 липня 2020 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд  у складі колегії суддів:   
     
Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б. , Сіренка Ю.В.
    
секретар:  Торопенко Н.М.

учасники справи: 

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -   ОСОБА_2 ,  

особа, що подала апеляційну скаргу -  ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення  Ватутінського міського суду  Черкаської області від 25 лютого  2020 року, постановленого у складі  судді Линдюка В.С.,-

                                                                в с т а н о в и в : 

У  листопаді 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
В обґрунтування позову вказувала, що 22  вересня 2017 року  між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб  в Деснянському районному у місті Києві відділі  державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ  у м. Києві, актовий запис № 1944.
В період  шлюбу народилася  донька -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказує, що сумісне життя та нормальні взаємостосунки сторони не змогли налагодити. Сімейне життя проходило в постійних суперечках по причині різного розуміння вирішення життєвих проблем, але порозуміння знайти не змогли. Сторони спільного бюджету не мають, спільне господарство не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного. Жодних перспектив на відновлення сімейних стосунків немає, оскільки вони стали один для одного  чужими людьми, тому примирення між ними неможливе. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишиться проживати разом з нею. 
Посилаючись на вказані обставини, просила шлюб розірвати,  після розірвання шлюбу  залишити їй прізвище ОСОБА_1 , вирішити питання про судові витрати. 
Рішенням  Ватутінського міського  суду Черкаської області від 25 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,  який зареєстрований 22 вересня 2017 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1944.
Стягнуто з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище ОСОБА_1 .
Рішення суду мотивовано тим, що сторони тривалий час проживають окремо та позивач категорично налаштована на припинення шлюбних відносин. Бажання відповідача зберегти даний шлюб для суду не є визначальним, оскільки законом не передбачено примушення особи до збереження шлюбних відносин проти її волі, а тому подальше спільне життя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як подружжя є неможливе, у зв`язку з чим   шлюб підлягає розірванню.
Не погоджуючись з  рішенням суду,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на  порушення норм матеріального права,  неповне з`ясування обставин справи та невідповідність їх висновків, просив рішення суду  скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги посилався  на те, що   судом не  було вжито заходів  щодо примирення сторін та не надано строк для примирення.  Зазначає, що  на даний час між ними триває процес примирення, він намагається досягнути  порозуміння, періодично вони проживають разом. Також, вказує, що позивачка не надала жодного доказу  на підтвердження своїх доводів стосовно того, що їхнє спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, що проявлялося у сварках.
7 квітня 2020 року  ОСОБА_1   подала відзив на апеляційну скаргу в якому  вказувала, що апеляційна скарга  ОСОБА_2   є необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просила апеляційну скаргу  відхилити, а рішення  суду залишити без змін. 
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до залишення без задоволення,  виходячи із наступного.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам. 
Із матеріалів справи вбачається,  що відповідно до свідоцтва  про шлюб  серія НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 22 вересня 2017 року зареєстрували в Деснянському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у місті Києві  шлюб, про що було складено відповідний актовий запис № 1944. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_1 (а.с. 8). 
  В період шлюбу, у  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно свідоцтва  про народження серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1  народилася донька -  ОСОБА_3 про, що складено відповідний актовий запис  № 1327. 
Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
За змістом положень ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Положеннями ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Колегія суддів прийшла до висновку, що посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції вимог ст. 111 СК України, щодо невжиття заходів щодо примирення сторін  не є підставою для скасування рішення суду з огляду на таке.
Згідно із статтею 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
За змістом положень СК України, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
З аналізу змісту статті 111 СК України суд дійшов  висновку про те, що закріплена у цій статті норма є диспозитивною, оскільки, суд буде вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Тобто, у випадку виявлення обставин або фактів, під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення.
Крім того, відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя",  вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком. Вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується  у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення.
З огляду на викладене, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
Звертаючись до суду із позовом, позивач  у своїй позовні заяві, в  суді першої інстанції та у своєму відзиві  на апеляційну скаргу вказувала, що вона  не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем  та  між ними відсутнє взаєморозуміння, що призвело до  фактичного припинення шлюбних відносин. Ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання також припинено. Позивачка вважає збереження вказаного шлюбу неможливим.
Крім того, як вбачається з  копій ухвал  Ватутінського  міського суду Черкаської області від 5 липня 2019 року, 30 липня 2019 року, ОСОБА_1 вже зверталася до суду  з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 проте, ухвалою суду  її позов був залишений  без розгляду з тих підстав, що нею було подано  заяву  про залишення позову без розгляду  у зв`язку з примиренням. 
Проте, ОСОБА_1   в листопаді 2019 року  вже вдруге звернулася  до суду про розірвання шлюбу з даним позовом. 
Також, в матеріалах справи,  містяться  пояснення ОСОБА_1   надані поліції  стосовно конфлікту  з ОСОБА_2 . 
Таким чином, встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.
Крім того, з часу звернення позивача у листопаді 2019 року з даним позовом до суду, сторони не примирилися, позивач від позову не відмовилась та свого наміру щодо необхідності розірвання шлюбу не змінила. Крім того, скаржник не зазначив обставин про те, які ним вживались заходи з листопада  2019 року щодо збереження сім`ї та відновлення подружніх відносин між сторонами.
З огляду на це, підстави для збереження шлюбних стосунків між сторонами відсутні.
Доводи, викладені  в апеляційній скарзі  не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав  для відмови в задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу колегія суддів не вбачає.
Доводи апеляційної скарги  стосовно того, що  сторони періодично проживають  разом не містять посилання на докази. Крім того, у своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що дані твердження скаржника  про їх, нібито,  примирення є уявними  і ніякого примирення між ними немає.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається.
Керуючись ст. ст.  374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

                                                       п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Ватутінського міського суду  Черкаської області від 25 лютого  2020 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

         Судді:                                                                                                   С.І. Бондаренко

                                                                                                                       Б.Б. Вініченко

                                                                                                                       Ю.В. Сіренко: