ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 травня 2020 року
м. Київ
Справа № 9901/769/18
Провадження № 11-728заі19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Гриціва М. І., 
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
за участю секретаря судового засідання Біляр Л. В.,
представників позивача - адвокатів Постернака О. Г., Готіна О. М.,
третьої особи ОСОБА_1 
розглянула в судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2019 року (судді Васильєва І. А., Олендер І. Я., Пасічник С. С., Ханова Р. Ф., Хохуляк В. В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Вища рада правосуддя, про визнання протиправним та скасування рішення і
ВСТАНОВИЛА:
1. У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 20 липня 2018 року № 1283/ко-18 (далі - Спірне рішення), яким Комісія визначила, що суддя Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 не склав іспиту для судів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 06 лютого 2018 року № 13/зп-18; відмовила йому в допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди»; визнала таким, що не відповідає займаній посаді та внесла подання про звільнення його з посади судді Апеляційного суду Луганської області.
Висловлюючи свою незгоду зі Спірним рішенням, ОСОБА_2 покликався на положення Конституції України та Закону України від 02 червня 2016 року № 1402?VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII), які, на його думку, не встановлюють випадків звільнення судді одразу після непроходження ним кваліфікаційного оцінювання без застосування проміжного або іншого, більш м`якого дисциплінарного стягнення.
Підставою для ухвалення оскарженого рішення став висновок ВККС про невідповідність ОСОБА_2 займаній посаді, тому що він не пройшов кваліфікаційне оцінювання відповідно до приписів Закону № 1402-VIII, яка, на бачення позивача, може бути винятково підставою для притягнення його до не пов`язаного зі звільненням виду дисциплінарної відповідальності, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 109 Закону № 1402-VIII.
З погляду позивача для обраних безстроково суддів на час їхнього обрання не було обов`язку проходити кваліфікаційне оцінювання для того, щоб підтвердити відповідність займаній посаді. Законодавчі зміни щодо дисциплінарної відповідальності за непроходження такого оцінювання мають застосовуватися лише до осіб, які обіймають посади суддів після 02 червня 2016 року (дати прийняття Закону № 1402-VIII).
Вважає, що ВККС порушила низку підписаних (ратифікованих) Україною міжнародно-правових актів, якими встановлюється заборона звільнення обраних безстроково суддів одразу після проходження кваліфікаційного оцінювання без попереднього застосування до цих суддів інших правових заходів реагування.
Відповідач тим, що відмовив провести оцінку рівня теоретичних знань судді за показниками (помітками) заповненого тестового зошиту, а виставив оцінку «0» балів, бо позивач через поважні причини не відобразив у бланку відповіді на питання анонімного письмового тестування, діяв неправомірно й усупереч меті оцінювання насправді не визначив справжній рівень знань позивача, який має тривалий стаж роботи суддею.
2. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 12 червня 2019 року за позовними вимогами ОСОБА_2 визнав протиправним та скасував Спірне рішення в частині визначення, що: суддя Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 не склав іспиту для судів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 06 лютого 2018 року № 13/зп-18; він не допускається до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди»; його визнано таким, що не відповідає займаній посаді.
Суд першої інстанції не погодився з твердженнями позивача про те, що його не ознайомили з порядком заповнення бланка відповідей, а також з тим, що у справі бракує доказів на підтвердження обставин ознайомлення його з цим порядком. Але визнав, що він був неуважний під час ознайомлення з цим порядком.
Поряд із цим суд прийшов до переконання, що ВККС належно не оцінила рівень знань позивача у сфері права. Для цього Комісія мала би провести оцінку тестового зошита, який заповнив позивач. З огляду на неуважність останнього, яка була зумовлена поважними причинами - запізненням на іспит через погані погодні умови, це призвело до низки технічних помилок з оформлення результатів анонімного письмового тестування. Оцінка «0» балів рівня знань позивача у сфері права не є і не може вважатись фактичною оцінкою рівня знань судді в цій царині.
На підсилення цієї позиції суд посилається на те, що якщо ВККС оцінила рівень знань позивача в нуль балів, то за такого результату повинна була не допустити позивача до виконання практичного завдання, відразу ухвалити рішення про припинення участі останнього у кваліфікаційному оцінюванні та визнати його таким, що не підтвердив здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді, але цього не зробила.
Відповідно до пунктів 13, 15 Порядку проведення іспиту та методики встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 (далі - Порядок) якщо під час прийняття бланка відповідей виявлено неправильність його оформлення та/або факт порушення учасником іспиту цілісності тестового зошита та/або бланка відповідей, зазначене фіксується у протоколі реєстрації порушень, які запаковуються в окремий пакет.
Учасник має право бути присутнім під час закриття та розкриття пакета (пакетів) з бланками відповідей за результатами складення анонімного письмового тестування (підпункт 4 пункту 3 глави 1 розділу IV Порядку).
Опрацювання матеріалів складення анонімного письмового тестування на паперових носіях складається, зокрема, з відкриття сейф-пакета (сейф-пакетів) з матеріалами складення анонімного письмового тестування та розгляду протоколів реєстрації порушень і ухвалення відповідного рішення про врахування чи неврахування таких порушень при встановленні результатів анонімного письмового тестування [за наявності](підпункти 1, 5 пункту 1 розділу V Порядку).
Суд першої інстанції констатував, що всупереч наведеному вище унормованому порядку проведення іспиту бланк відповідей, який здав позивач, не був належним чином перевірений на правильність заповнення уповноваженим представником відповідача, оскільки взагалі не містить жодної позначки в полі варіанта відповіді, а протоколу реєстрації порушень немає.
3. ВККС не погодилася з рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2019 року і подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати його й ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Комісія наголошує, що процедура кваліфікаційного оцінювання стосовно ОСОБА_2 була проведена в порядку та відповідно до вимог чинного законодавства України, дії ВККС повністю збігаються з положеннями Закону та нормативних актів, прийнятих Комісією, порушень прав, свобод та інтересів позивача як учасника процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді нема.
Комісія в день складення іспиту роз`яснила позивачу загальні правила проведення іспиту, позивач був обізнаний з правилами, за якими перевірці результатів іспиту підлягає виключно бланк для тестування та зошит для практичного завдання.
Правильне оформлення паперового бланку відповідей є обов`язком учасника іспиту.
Тестовий зошит, який, на думку суду, повинна була перевірити Комісія, не персоналізований, його неможливо ідентифікувати, тому він не був долучений до матеріалів справи та не досліджувався судом.
Те, що суддя ОСОБА_2 не поставив в бланку відповідей відповідні позначки через свою неуважність або з якихось інших причин, не може ставитися за провину Комісії як протиправне невиконання нею обов`язку з перевірки теоретичних знань позивача.
За правової ситуації, яка склалась у цій справі, Комісія не складає протоколу реєстрації порушень, оскільки таких порушень не було. Понад те, додає, що з відеозапису складення іспиту 01 березня 2018 року та наданих представником ВККС пояснень видно, що уповноважений представник Комісії при перевірці правильності заповнення бланка відповідей суддею ОСОБА_2 виявив помилку його заповнення та надав йому інший незаповнений бланк і додатково роз`яснив останньому правила заповнення бланка. Уповноважений представник ВККС може перевірити лише заповнення титульної частини бланка відповідей і не може впливати на заповнення учасником змістовної його частини.
Комісія вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивача необхідно було не допускати до виконання практичного завдання, що треба було прийняття рішення про припинення його участі у кваліфікаційному оцінюванні і визнати таким, що не підтвердив здатність здійснювати правосуддя, за результатами оцінювання теоретичних знань позивача, позаяк такі висновки сформульовані через хибне тлумачення норм Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення). На бачення автора скарги, суд уподібнив дві різнорідні процедури кваліфікаційного оцінювання: оцінювання відповідності судді займаній посаді та визначення здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді.
4. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 08 серпня 2019 року відкрила апеляційне провадження в зазначеній справі, а ухвалою від 28 серпня 2019 року призначила справу до розгляду.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Позивач вважає, що суд повністю дослідив всі обставини справи, за яких відповідач насправді не перевірив обсяг знань та кваліфікацію його як судді, уповноважені представники ВККС не перевірили бланк відповідей та не зафіксували неправильність його заповнення в протоколі реєстрації порушень. Спірне рішення є невмотивованим та необґрунтованим через відсутність у ньому мотивів, які б дали можливість визначити, за яким критерієм позивач визнаний таким, що не здатен здійснювати правосуддя у відповідному суді.
ОСОБА_2 зосереджує увагу на тому, що через суттєве запізнення з поважних причин на іспит він був позбавлений можливості ознайомитися з порядком та правилами його складання, процедурою заповнення документів.
Вважає неприпустимим проведення періодичних екзаменів для суддів (атестації), які можуть призвести до звільнення судді або застосування інших санкцій.
Стверджує про прояв надмірного формалізму з боку ВККС у частині проходження ним стадії іспиту під час кваліфікаційного оцінювання.
5. У судовому засіданні представники позивача просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з мотивів, зазначених у відзиві на неї. 
Представник третьої особи просив постановити судове рішення в цій справі відповідно до встановлених обставини справи та зумовленого ними нормативного регулювання. 
6. Велика Палата Верховного Суду заслухала пояснення сторін, дослідила матеріали справи і дійшла висновку про таке. 
Суд установив, що ОСОБА_2 з 1997 року по 2006 рік обіймав посаду судді Перевальського районного суду Луганської області (з 2002 року обраний на посаду судді безстроково).
З 2006 року обіймає посаду судді Апеляційного суду Луганської області.
Комісія рішенням від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18 призначила кваліфікаційне оцінювання 1790 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема й судді Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 
Згідно з приписами пункту 5 глави 6 розділу ІІ Положення максимально можливий бал за показником рівня знань у сфері права становить 90 балів, за показником рівня практичних навичок та умінь у правознавстві - 120 балів.
Відповідно до пункту 9 розділу V Положення мінімально допустимий бал іспиту під час кваліфікаційного оцінювання суддів на відповідність займаній посаді - 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах цього іспиту.
Комісія рішенням від 06 лютого 2018 року № 13/зп-18 визначила мінімально допустимий бал іспиту - 50 відсотків від максимально можливого бала, встановленого в межах цього іспиту, у разі набрання суддею: 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складення анонімного письмового тестування; 50 і більше відсотків від максимально можливого бала за складення анонімного практичного завдання.
26 березня 2018 року Комісія прийняла рішення № 61/за-18 про затвердження результатів іспиту, складеного 01 березня 2018 року. Зокрема, ОСОБА_2 за виконання анонімного письмового тестування отримав 0 балів, за виконання практичного завдання - 63 бали.
Розглянувши питання про визначення результатів кваліфікаційного оцінювання, діючи в межах наданих законодавством повноважень, 20 липня 2018 року ВККС прийняла рішення № 1283/ко-18, у мотивувальній частині якого встановила, що суддя Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 за складення анонімного письмового тестування (з урахуванням виправленої рішенням ВККС України від 11 жовтня 2018 року № 1816/ко-18 описки) отримав менше 50 відсотків від максимально можливого бала за виконання анонімного письмового тестування, а отже, не склав іспиту і не може бути допущеним до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
З покликанням на ці обставини Комісія дійшла висновку, що суддя Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 не відповідає займаній посаді за критерієм професійної компетентності, у зв`язку із чим вирішила рекомендувати ВРП розглянути питання про звільнення його з посади.
На підставі викладеного Комісія:
- визначила, що суддя Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 не склав іспиту для суддів місцевих та апеляційних судів, призначеного рішенням Комісії від 06 лютого 2018 року № 13/зп-18;
- відмовила судді Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 у допуску до другого етапу кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді «Дослідження досьє та проведення співбесіди», призначеного рішенням Комісії від 01 лютого 2018 року № 8/зп-18, за результатами іспиту суддів місцевих та апеляційних судів;
- визнала суддю Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 таким, що не відповідає займаній посаді;
- внесла подання до ВРП про звільнення з посади судді Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2
Незгода з указаним рішенням стала підставою для звернення позивача із цим позовом.
7. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до підпункту 4 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності вказаним Законом, має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Пунктом 20 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС у порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
Згідно зі статтею 83 Закону № 1402-VIII кваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді <…> здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Кваліфікаційне оцінювання за критерієм професійної компетентності проводиться з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. Підставами для призначення кваліфікаційного оцінювання є: <…> рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
На виконання вимог Закону № 1402-VІІІ Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затвердила Положення, а рішенням від 04 листопада 2016 року № 144/зп-16 - Порядок.
Згідно з пунктом 34 розділу ІІІ Положення рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається зі вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. Зокрема, у мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом № 1402-VІІІ підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. За наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності в мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
Пунктами 10 та 11 розділу V Положення встановлено, що за результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді.
Рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється в разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67 відсотків від суми максимального можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен із критеріїв бала, більшого за 0.
За частинами другою, четвертою статті 84 Закону № 1402-VІІІ за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання ВККС ухвалює одне з рішень, визначених цим Законом. Кваліфікаційне оцінювання проводиться прозоро та публічно, у присутності судді <…>, який оцінюється, та будь-яких заінтересованих осіб. У розгляді питання про кваліфікаційне оцінювання судді можуть бути присутніми представники органу суддівського самоврядування.
У частинах першій, другій статті 85 Закону № 1402-VІІІ передбачено, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді <…> критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. ВККС <…> зобов`язана забезпечити прозорість іспиту. На кожному етапі та під час оцінювання результатів можуть бути присутніми будь-які заінтересовані особи.
Відповідно до частин першої, другої статті 88 Закону № 1402-VІІІ ВККС ухвалює мотивоване рішення про підтвердження або непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді.
Суддя (кандидат на посаду судді), який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
Відповідно до частини третьої статті 88 Закону № 1402-VIII рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити;
2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів Комісії, який провів кваліфікаційне оцінювання;
3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання;
4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Згідно із частинами сьомою, восьмою статті 101 Закону № 1402-VIII рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом, а рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
8. У цій справі предметом спору є Спірне рішення, у якому Комісія, окрім іншого, внесла подання до ВРП про звільнення позивача з посади судді у зв`язку зі встановленою невідповідністю займаній посаді. 
Якщо зважити на положення частини восьмої статті 101 Закону № 1402-VIII, то Спірне рішення, позаяк таке містить рекомендацію ВККС, може бути оскарженим після того, як його буде актуалізовано через рішення органу, який за законом вправі розглядати рішення з рекомендацією і ухвалювати за ним відповідне рішення. Встановлення законом такої умови не обмежує і не позбавляє права кожного, хто його має, на оскарження рішень ВККС до адміністративного суду, а лише визначає, з настанням якої події рішення ВККС щодо надання рекомендації можуть оскаржуватися в судовому порядку. 
З викладеного також висновується, що рішення ВККС про оцінювання є підставою для відповідної рекомендації про звільнення, тому обставини прийняття цього рішення повинні перевірятися судом лише після та разом з ухваленим рішенням ВРП за результатами такої рекомендації.
9. У контексті подібних (схожих) фактичних передумов до такого самого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла раніше у справі № 9901/637/18, який сформулювала в постанові від 26 лютого 2020 року. У цій постанові з покликанням на наведені норми законодавства зазначила, що кваліфікаційне оцінювання є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями.
При цьому виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади.
Водночас за змістом статей 1, 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) прийняття рішення про звільнення судді з посади належить до компетенції ВРП.
Тобто вирішення питання про звільнення судді належить виключно до компетенції ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар`єри судді, є обов`язковим для виконання та викликає відповідні правові наслідки і може бути оскаржене в судовому порядку.
Разом із цим за нормами Закону № 1402-VIII (стаття 88) рішення Комісії, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, суддя (кандидат на посаду судді) має право оскаржити до адміністративного суду.
При цьому рішення ВККС про визнання судді таким, що не відповідає займаній посаді, саме по собі не має наслідком звільнення судді, а є лише підставою для такого звільнення. Під час розгляду подання ВККС про звільнення судді ВРП може і не погодитися з висновком ВККС. 
З огляду на те, що процедура кваліфікаційного оцінювання, підбиття її підсумків (у ВККС) і застосування наслідків (рішенням ВРП) є стадіями єдиного провадження, рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді не має самостійних правових наслідків, а є частиною цього «кваліфікаційного» провадження.
Звільнення судді з посади є конституційною функцією ВРП. У межах «кваліфікаційного» провадження ВРП має право перевірити вмотивованість та обґрунтованість рішення ВККС. У разі виявлення недоліків, що мають суттєве значення, зокрема, вплинули на об`єктивність оцінювання, ВРП має не лише право, але й обов`язок запобігти порушенню прав судді. У такий спосіб ВРП забезпечує конституційні гарантії незалежності судді, складовою якої є неможливість дострокового звільнення судді з підстав, прямо не передбачених Конституцією України. 
ВРП може ухвалити рішення про відмову в задоволенні подання про звільнення судді з посади. У цьому випадку суддя продовжує перебувати на посаді, а рішення ВККС про непідтвердження здатності судді здійснювати правосуддя у відповідному суді втрачає юридичне значення. 
10. Отже, зважуючи на наведене правове регулювання, а також статус та повноваження ВРП і ВККС у процедурі кваліфікаційного оцінювання судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що передбачене частиною першою статті 88 Закону № 1402-VIII оскарження рішення ВККС щодо кваліфікаційного оцінювання судді можливе лише після того, як таке рішення було предметом розгляду у ВРП. 
Ураховуючи концепцію належного врядування, зміст якої, зокрема, розкритий у практиці Європейського суду з прав людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
З урахуванням послідовності (стадійності) прийняття остаточного рішення про звільнення судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання і, як наслідок, не відповідає займаній посаді, судовий контроль має здійснюватися щодо остаточного рішення, яке уповноважена приймати ВРП. 
11. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Ужите в цій нормі формулювання «не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» треба розуміти і трактувати так, що не підлягають розгляду за цими правилами не тільки справи, спори в яких виникають поза сферою адміністративних публічно-правових відносин, але й справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, однак щодо них на рівні імперативного законодавчого положення встановлено вимогу, яка обмежує таке звернення і відтерміновує судовий захист порушеного права до події, з настанням якої виникають відповідні для цього підстави. Для оскарження рішення ВККС щодо надання рекомендації такою подією чи фактором є рішення, ухвалене за відповідною рекомендацією.
Узагальнюючи наведене, можемо констатувати, що Спірне рішення з рекомендацією ВРП розглянути питання про звільнення з посади судді Апеляційного суду Луганської області ОСОБА_2 є тим рішенням, яке не може бути самостійним предметом судового розгляду. Ці обставини унеможливлюють не тільки розгляд справи по суті спору, але й апеляційний перегляд судового рішення, ухваленого за наслідками судового розгляду справи по суті спору, на предмет його законності й обґрунтованості та є підставами для закриття провадження у справі, оскільки її не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною першою статті 239 КАС України передбачено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
У цій справі такої потреби немає, адже мотивами для закриття провадження у справі стали не стільки порушення правил предметної підсудності, скільки передчасне звернення суб`єкта адміністративного права до адміністративного суду, якому за процесуальним законом підсудний цей спір.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково та у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
12. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись пунктом 1 частини першої статті 238, статтями 243, 245, 266, 315, 319, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України задовольнити частково.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12 червня 2019 року скасувати, а провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя-доповідач                                                             М. І. Гриців
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                            Л. М. Лобойко
Т. О. Анцупова                                           Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна                                             О. Б. Прокопенко
В. В. Британчук                                          В. В. Пророк
Ю. Л. Власов                                              Л. І. Рогач
Ж. М. Єленіна                                            В. Ю. Уркевич
О. С. Золотніков                                        О. Г. Яновська
О. Р. Кібенко