Провадження № 33/4820/286/20 
Справа № 673/41/20 Головуючий в 1-й інстанції Ягодіна Т. В. 
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП; ст.122-2;ст. 185 КУпАП     Доповідач Федорова Н. О. 

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 липня 2020 року м.Хмельницький

Суддя Хмельницького апеляційного суду Федорова Н.О., з участю секретаря судового засідання Купельської Н.П., особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Князюка Дмитра Костянтиновича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2020 року,-

в с т а н о в и л а :
Цією постановою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Деражня, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , непрацюючого, 

визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст..ст. 122-2, 185 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шестиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. на користь держави. 
За постановою суду, 11 січня 2020 року о 20 год. 35 хв. ОСОБА_1 на автодорозі Т-23-16 Маниківці-Деражня керував автомобілем марки «Оpel Vivaro», держ.знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому, за вказаних вище обставин, всупереч п. 2.4. Правил дорожнього руху України, ОСОБА_1 на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану проблисковими маячками та звуковою сиреною, не зупинився та був затриманий працівниками поліції внаслідок переслідування його на патрульному автомобілі, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-2 КУпАП.
Також, за вищевказаних обставин, на пропозицію поліцейських Деражнянського ВП ГУНП у Хмельницькій області пред`явити документи на транспортний засіб та вийти із салону автомобіля ОСОБА_1 категорично відмовився. При цьому, відкривши двері автомобіля, штовхав інспектора СРПП ОСОБА_2 та образливо висловлювався на адресу працівників поліції, чим вчинив злісну непокору законній вимозі поліцейських при виконанні ними службових обов`язків, тобто правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП.
Непогоджуючись з вказаною постановою суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити в зв`язку з порушенням строків розгляду справи і притягнення його до адміністративної відповідальності.
Постанову вважає незаконною.
Посилається на те, що суд порушив право на захист, оскільки завчасно не повідомив його про розгляд справи, та не врахував клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікуванні. 
Огляд на стан сп`яніння є незаконним, оскільки працівники поліції не пропонували йому пройти такий на місці зупинки в присутності двох свідків. При відмові у медичному закладі від проходження огляду свідки також були відсутні.
Відеозапис з нагрудних камер поліцейських є недопустимим доказом у справі, оскільки складається із самостійних записів різного змісту, які перериваються, відсутні відомості про номер, серію, назву відеокамери, на яку здійснювався запис, відсутній оригінал відеозапису, натомість міститься лише його копія, не долучені працівниками поліції свідоцтво щодо технічного приладу «відеокамери».
Протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є неналежним доказом у справі, оскільки з такого не зрозуміло від якого огляду на стан сп`яніння він відмовився - за допомогою приладу «Драгер» чи у лікаря - нарколога в закладі охорони здоров`я. Крім того, під час складання такого йому не роз`яснювались права, передбачені ст.ст. 55, 56, 59 Конституції України. 
Також, посилається на порушення правил підсудності, оскільки вважає, що дана справа мала бути розглянута за місцем проживання правопорушника.
Крім того, на його думку, суд порушив строки розгляду справи та накладення адміністративного стягнення. 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_1 та його захисника Князюка Д.К., допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вимоги ст. ст. 252, 280 КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді дотримався зазначених вимог закону.
Хоча ОСОБА_1  винним себе не визнає, його винуватість у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 та ст. 185 КУпАП підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів, досліджених як судом першої інстанції так і апеляційним судом.
Так, вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується даними: 
-протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №390699 від 11 січня 2020 року, з якого вбачається те, що 11 січня 2020 року о 20 год. 35 хв. ОСОБА_1 на автодорозі Т-23-16 Маниківці-Деражня керував автомобілем марки «Оpel Vivaro», держ.знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння відмовився у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 3);
-висновку щодо результатів медичного огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 4 від 11 січня 2020 року, якими підтверджується те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння у Деражнянській ЦРЛ. Даний висновок підписаний лікарями ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а також інспектором поліції ОСОБА_7 .В. (а.с. 4);
-протоколу огляду і затримання транспортного засобу марки «Оpel Vivaro», д.н.з. НОМЕР_1 , складеного начальником СРПП Гончаренком Д.І. 11 січня 2020 року, відповідно до якого вказаний автомобіль затримано у зв`язку із складенням протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 (а.с. 7), ;
-відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі. Так, із відео вбачається, що під час розмови із поліцейським ОСОБА_1 мав порушення координації рухів та порушення мови (а.с 9).
Вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, підтверджується наступними даними:
-протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 3906973 від 11 січня 2020 року, згідно якого  ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Оpel Vivaro», держ.знак НОМЕР_1 , не виконав вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану проблисковими маячками та звуковою сиреною, та був затриманий працівниками поліції внаслідок переслідування його на патрульному автомобілі (а.с. 50);
-відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на якому зафіксовано, що під час керування ОСОБА_1 вказаним автомобілем по вул. Миру в м. Деражня, із патрульного поліцейського автомобіля йому було надано вимогу про зупинку. Незважаючи на це, ОСОБА_1 протягом 10 хв. збільшував швидкість руху, намагаючись уникнути переслідування автомобіля патрульної поліції (а.с. 54).
Вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, підтверджується даними:
-протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР 18 № 231723 від 11 січня 2020 року, з якого вбачається, що  ОСОБА_1 на пропозицію поліцейських пред`явити документи на транспортний засіб та вийти із салону автомобіля категорично відмовився (а.с. 29);
-протоколу про адміністративне затримання  ОСОБА_1 серії  НОМЕР_2 від 11 січня 2020 року, з якого вбачається, що останній затриманий 11.01.2020 року о 21 годині 00 хвилин у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ст. 185 КУпАП, для складання адміністративного протоколу (а.с. 30);
-рапортів поліцейських СРПП Летичівського ВП ГУНП у Хмельницькій області Гончаренка Д.І. та ОСОБА_2 , згідно яких 11 січня 2020 року о 20 год. 35 хв. ними під час патрулювання в м. Деражня було виявлено автомобіль марки «Оpel Vivaro», держ.знак НОМЕР_1 , який рухався з технічними несправностями, а саме, в темну пору доби у нього не працював лівий габарит. На вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, подану проблисковими маячками, водій автомобіля не зупинився та прискорив рух. В подальшому водій, яким виявився ОСОБА_1 , був затриманий працівниками поліції внаслідок переслідування його на патрульному автомобілі, після чого у нього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: мав різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови, проте від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння він категорично відмовився. Крім того, ОСОБА_1 відмовився пред`явити документи на транспортний засіб та вийти з салону автомобіля, при цьому впираючись та чіпляючись за однострій поліцейського (а.с. 34,35);
-відеозапису з нагрудної камери поліцейського, якими підтверджується те, що ОСОБА_1 відмовився виконати вимогу поліцейських про пред`явлення документів на транспортний засіб та вийти із салону автомобіля.
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку. Докази, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять. 
Враховуючи сукупність наведених доказів, суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно розглянувши справу, прийшов до правильного висновку про їх достатність для встановлення вини ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 та ст. 185 КУпАП.
Твердження апелянта про порушення права на захист на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне.
Так, відповідно до ст. 277 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Як вбачається із матеріалів провадження, 14.01.2020 року та 17.01.2020 до Деражнянського районного суду Хмельницької області надійшли справи про адміністративне правопорушення за ст.ст. 130 ч. 1, 122-2 та 185 КУпАП щодо ОСОБА_1 та згідно протоколу автоматизованого розподілу передані судді Дворніну О.С., однак останній заявив самовідвід. Після задоволення самовідводу 21.02.2020 року вказані справи передані судді Ягодіній Т.В.
Постановою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 24.02.2020 року справи за ст.ст. 130 ч. 1, 122-2 та 185 КУпАП щодо ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження. 
Цього ж дня, 24.02.2020 року, під час розгляду справи, у судовому засіданні ОСОБА_1 заявив клопотання про відкладення її розгляду, яке було задоволено судом. Справу слуханням відкладено до 11.03.2020 року 13 години 00 хвилин, про що останній розписався, що підтверджується даними розписки (а.с. 68).
Однак, 11.03.2020 року ОСОБА_1 до суду не з`явився, натомість, 10.03.2020 року до Деражнянського районного суду Хмельницької області подав заяву про відкладення слухання справи у зв`язку з перебуванням його на лікуванні та додав довідку Деражнянської центральної районної лікарні № 101 від 10.03.2020 року. З її змісту вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на стаціонарному лікуванні в терапевтичному віділенні КП «Деражнянська центральна районна лікарня Хмельницької області» з 10.03.2020 року по даний час. 
Натомість, доказів поважності причин неприбуття у судове засідання 11 березня 2020 року він не надав. 
За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги клопотання про відкладення розгляду справи, правильно розцінив поведінку ОСОБА_1 як умисне затягування розгляду справи з метою уникнення відповідальності за скоєне, що нівелює завдання КУпАП. Таким завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
З урахуванням факту своєчасного повідомлення ОСОБА_1  про час та місце розгляду справи, принципу судочинства, зазначеного у практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також строків накладення адміністративного стягнення, та на виконання вимог ст. 277 КУпАП, суд обґрунтовано здійснив судовий розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 .
Крім того, останній не був позбавлений можливості надати суду письмові пояснення та заперечення по справі. 
Натомість, в апеляційній інстанції було відновлене його право як на особисту участь у судовому засіданні, так і на доведення своєї невинуватості належними та допустимими доказами.
Що стосується строків накладення адміністративного стягнення, то слід зазначити наступне.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення.
При обчисленні строків місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк.
Як вбачається із матеріалів справи, правопорушення вчинені ОСОБА_1 11 січня 2020 року, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення стягнення винесена 11 березня 2020 року 
Отже, суд наклав адміністративне стягнення в межах строку, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Посилання ж на порушення правил підсудності також є необґрунтованим враховуючи наступне.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядаються за місцем його вчинення.
Згідно ч. 2 цієї статті справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями, в тому числі ч. 1 ст. 130 КУпАП цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місце проживання правопорушників. 
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 вчинив правопорушення передбачені ч. 1 ст. 130, ст. 122-2, ст. 185 КУпАП у м. Деражня Хмельницької області. Справа розглянута Деражнянським районним судом Хмельницької області, тобто за місцем вчинення адміністративного правопорушення, як того вимагає ч. 1 ст. 276 КУпАП. Отже, правила підсудності були дотримані в повній мірі. 
Що стосується неналежності та недопустимості відеозапису з нагрудних камер поліцейських, то слід зазначити наступне. 
У Кодексі України про адміністративні правопорушення відсутня норма, яка б передбачала правове визначення понять належності та допустимості доказів у справах про адміністративні правопорушення. Тому суд вважає, що у даному випадку необхідно застосувати аналогію закону, як засіб заповнення прогалини у законодавстві, який полягає у застосуванні врегульованих конкретною нормою правовідносин, норми закону, що регламентує подібні відносини у кримінально-процесуальному законодавстві.
Відповідно до приписів ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодесом.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення. 
Як вбачається із матеріалів справи на а.с. 9, 37, 54 містяться диски із відеозаписом події, яка сталася 11 січня 2020 року, а саме: вчинення ОСОБА_1 вищезазначених адміністративних правопорушень.
Вказані відеозаписи здійснені працівниками поліції на нагрудну відеокамеру поліцейських та долучені до матеріалів справи. Їх дані повністю підтверджують обставини вчинення правопорушень, особу, яка його вчинила та узгоджуються з іншими наявними у матеріалах справи доказами. 
Із даних відеозапису чітко вбачається, що саме ОСОБА_1 11 січня 2020 року керував автомобілем марки «Оpel Vivaro», держ.знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`ягніння. Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився. Разом з тим, не виконав вимогу поліцейських про зупинку, відмовився пред`явити останнім документи на транспортний засіб та вийти із такого. 
Вказані відеозаписи прямо підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню у даній справі - невиконання водієм вимоги про зупинку транспортного засобу, злісну непокору законній вимозі поліцейських надати документи на автомобіль та вийти з нього, відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому є належними доказами у провадженні. Окрім того, такі отримані у спосіб, передбачений законом - шляхом запису події на відеотехніку, закріплену на формений одяг поліцейського, а отже є допустимим доказом.
Посилання ж на те, що в матеріалах справи міститься копія відеозапису, а не оригінал, а отже такий є недопустимим доказом, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки, вказане не спростовує вчинення ОСОБА_1 вищевказаних адміністративних правопорушень.
Натомість, відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року № 1026, після прибуття поліцейського до місця постійної дислокації (після здійснення повноважень) портативний відеореєстратор або карта пам`яті передається відповідальній особі. Після цього здійснюється вивантаження відеозаписів з карт пам`яті портативних відеореєстраторів та відеореєстраторів на сервер зберігання відеозаписів.
Як вбачається з долученого до матеріалів справи диску, працівниками поліції на виконання вимог вищевказаної Інструкції було здійснено запис вищевказаної події із серверу на диск та приєднано до справи. 
Даний відеозапис сумнівів щодо його достовірності та допустимості не викликає, оскільки не містить ознак фальсифікації, фабрикації, чи присутності на відео іншої особи, а не ОСОБА_1 .
Посилання сторони захисту на те, що протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є неналежним доказом, оскільки обвинувачення, викладене в такому є незрозумілим, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне. 
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме: за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. 
Так, із протоколу про адміністративне правопорушення серії БД №390699 від 11 січня 2020 року вбачається те, що 11 січня 2020 року о 20 год. 35 хв. ОСОБА_1 на автодорозі Т-23-16 Маниківці-Деражня керував автомобілем марки «Оpel Vivaro», держ.знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій ОСОБА_1 відмовився у встановленому законом порядку у присутності свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
Отже, у протоколі зазначено: час, місце вчинення адміністративного правопорушення, його спосіб, викладена його суть, тобто викладені як обставини, які підлягали доказуванню, так і фактичні обставини вчинення правопорушення. Окрім того, в ньому сформульоване обвинувачення та викладена його правова кваліфікація. З урахуванням вказаного, акт обвинувачення є чітким, зрозумілим та таким, що відповідає вимогам закону, від якого і захищався ОСОБА_1 .
Разом з тим, під час складання вказаного протоколу ОСОБА_1 роз`яснено його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, що підтверджується даними відмітки у протоколі та відеозапису з нагрудних камер поліцейських.
Зауваження щодо його змісту у матеріалах справи відсутні. 
Вказаний протокол складений відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, підтверджує подію та обставини правопорушення, його дані узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема, даними з відеозапису з нагрудних камер поліцейських. Отже, він є належними та допустимим доказом у справі, який суд обгрунтовано поклав в основу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Посилання на незаконність проведення огляду, оскільки працівники поліції не пропонували ОСОБА_1 проходити такий на місці зупинки транспортного засобу у присутності двох свідків, на увагу суду не заслуговують, враховуючи наступне. 
Так, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків. У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Такі ж вимоги виписані у п.п. 1, 6 розділу II Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція).
Як вбачається із даних відеозапису з нагрудних камер поліцейських (файл Х700000_00000020160522074348_0008(2)), ОСОБА_1 на будь - які пропозиції поліцейських, як - то вийти з автомобіля, надати документи на автомобіль, не реагував, а після відкриття дверей транспортного засобу - випав з нього. У зв`язку з вищевикладеним, працівники поліції, на виконання вимог закону, його затримали та доставили до лікарні для медичного огляду на стан сп`яніння. Пройти ж такий огляд на місці зупинки ОСОБА_1 бажання не виявляв, відмовився від такого і в медичному закладі. 
Посилання на відсутність свідків при відмові від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі є необґрунтованими, оскільки їх присутність підтверджується даними відеозапису з нагрудних камер поліцейських та протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 390699, з яких вбачається що свідками відмови ОСОБА_1 від проведення огляду на стан сп`яніння були ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , про що останні розписались особисто. 
Крім того, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила свою присутність під час відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі. 
Інші доводи апеляційної скарги на увагу суду не заслуговують, оскільки не впливають на законність судового рішення. 
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що вину ОСОБА_1 доведено повністю, тому він підлягає відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 122?2, ст. 185 КУпАП.
При накладенні стягнення, місцевим судом правильно враховано вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП, відповідно до яких, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, та обгрунтовано накладено адміністративне стягнення відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КупАП.
Адміністративне стягнення накладене на ОСОБА_1 в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідає положенням ст.ст. 33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнень за адміністративні правопорушення, є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника.
З врахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що постанова міськрайонного суду є законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування та закриття провадження, як того просить апелянт, - відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суд -
п о с т а н о в и в:
Постанову Деражнянського районного суду Хмельницької області від 11 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130, ст. 122-2 та ст. 185 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Хмельницького
апеляційного суду        Федорова Н.О.