ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" вересня 2020 р.           Справа№ 910/39/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Коробенка Г.П.
суддів:            Яковлєва М.Л. 
          Шаптали  Є.Ю. 

розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця"
на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 (повний текст рішення складено 07.04.2020)
у справі №910/39/20 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про стягнення 4422,67 грн,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 4422,67 грн, нарахованого у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг від 7 лютого 2018 року № 07153/ПЗ-2018.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №910/39/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення штрафу у розмірі 4422,67 грн задоволено повністю. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД" штраф у розмірі 4422,67 грн, судовий збір в розмірі 1921,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що вантаж доставлено поза межами термінів доставки вантажу, які визначені ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.
Не погоджуючись із ухваленим рішенням суду, Акціонерне товариство "Українська залізниця" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №910/39/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник стверджував, що суд не звернув увагу на доводи відповідача про те, що прострочення доставки вагонів до станції призначення відбулось не з вини залізниці, оскільки вказані вагони перебували на станції Червоноград через неможливість їх прийому на станції Сокаль у зв`язку із зайнятістю фронту навантаження на станційних коліях вагонами, що прибули на адресу позивача. Також, апелянт зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу, які стягнуто судом з відповідача на користь позивача є завищеними та належним чином не обґрунтованими.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №910/39/20. Постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі представників сторін в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства. Також у відзиві на апеляційну скаргу позивачем повідомлено, що попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, становить 2500 грн; заявлено, що такі докази у відповідності до ч.8 ст.129 ГПК України, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу відповідач стверджує про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, які стягнуто судом з відповідача на користь позивача зі складністю даної справи; крім того, вказує на не надання позивачем детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини десятої статті 270 ГПК України розгляд апеляційної скарги здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні чи скасуванню, виходячи з наступного.
07.02.2018 між Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" (в подальшому змінено назву на Акціонерне товариство "Українська залізниця"), як перевізником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРЕЙНСВАРД", як замовником, укладено договір №07153/ПЗ-2018 про надання послуг (далі - договір), предметом якого є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що перевезення - послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому цим договором порядку.
Перевезення оформлюється залізничною накладною відповідно до цього договору, Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 зі змінами та доповненнями, збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, який затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 №317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за №340/16356, Правил перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 №873, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2009 за № 1030/7318, Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС), Конвенції про міжнародні залізничні перевезення (далі - КОТІФ) відповідно.
25 червня 2019 Залізницею згідно перевізних документів (накладних) №№ 40060402, 40060444 прийнято до перевезення по станції Чорноморська (ТИС) Одеської залізниці вантаж - залізничні вагони. Станція призначення - Сокаль Львівської залізниці, відстань перевезення - 917 км. Одержувачем цих вагонів було зазначено товариство "ГРЕЙНСВАРД".
25 червня 2019 Залізницею згідно перевізних документів (накладних) №№ 40056210, 40056277, 40056285 прийнято до перевезення по станції Одеса-Порт Одеської Залізниці вантаж - залізничні вагони. Станція призначення - Сокаль Львівської залізниці, відстань перевезення - 850 км. Одержувачем цих вагонів було зазначено Товариство.
29 червня 2019 Залізницею згідно перевізного документу (накладної) № 40193468 прийнято до перевезення по станції Одеса-Порт Одеської Залізниці вантаж - залізничні вагони. Станція призначення - Сокаль Львівської залізниці, відстань перевезення - 850 км. Одержувачем цього вагону було зазначено Товариство.
З урахуванням положень Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644 (із змінами та доповненнями), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2000 року за №644 (далі - Правила), граничний термін доставки вантажу по перевізним документам №№40060402, 40060444, 40056210, 40056277, 40056285 є 01 липня 2019 року, по перевізному документу №40193468є 05 липня 2019 року.
Натомість відповідачем вантаж по перевізним документам доставлено лише:
№№40060402, 40060444, №№40056210, 40056277, 40056285 - 05.07.2019, чим допущено прострочення доставки на 3 доби;
№40193468 - 08.07.2019, чим допущено прострочення доставки на 2 доби.
У зв`язку із вказаними обставинами позивачем 08.07.2019 та 22.07.2019 надіслано на адресу відповідача претензії:
№2207-281 з вимогою сплатити штраф у розмірі 386,65 грн за порушення терміну доставки вантажу за залізничною накладною № 40193468;
№08-07-255 з вимогою сплатити штраф у розмірі 1716,12 грн за порушення терміну доставки вантажу за залізничним накладними № 40060402, 40060444;
№08-07-256 з вимогою сплатити штраф у розмірі 2319,90 грн за порушення терміну доставки вантажу за залізничним накладними №№40056210, 40056277, 40056285.
Однак, листами від 09.09.2019 №МЮЗ-603-606,615-619/Прс.-19 та від 26.09.2019 №МЮЗ-632/Прс.-19 вказані претензії залишені відповідачем без задоволення з посиланням на зайнятість фронту навантаження вагонами, що прибули на адресу товариства "ГРЕЙНСВАРД".
Обґрунтовуючи позовні вимоги, товариство "ГРЕЙНСВАРД" зазначає, що Залізницею порушено терміни доставки вантажів за накладними №№ 40060402, 40060444, 40056210, 40056277, 40056285, 40193468, визначені ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, у зв`язку із чим просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на підставі ст. 116 Статуту залізниць України 4422,67 грн штрафу.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
Як передбачено ст. 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень. Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі. Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень. Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 919 ЦК України   перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.
Згідно ч. 1 ст. 313 ГК України   перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.
Як встановлено вище, на підставі договору №07153/ПЗ-2018 про надання послуг відповідачем було взято на себе зобов`язання з перевезення вантажу.
Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 затверджено Статут залізниць України.
Відповідно до пункту 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни. Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць. Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки. У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.
За пунктами 1.1, 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.
Відповідно до підпункту 1.1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажів (статті 41, 116 Статуту) у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.
Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на __число __місяць" (пункт 2.1 Правил).
Згідно з пунктом 2.4 наведених Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу, а також у разі переадресування вантажів.
Про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції (пункт 2.9 Правил).
Дослідивши наявні у матеріалах справи копії накладних, апеляційним господарським судом встановлено, що у них відсутні завірені підписом працівника відповідної станції відмітки щодо причин затримки вантажу, які дають право Залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки, а тому посилання відповідача на відсутність вини залізниці з прострочення доставки вагонів до станції призначення є безпідставними.
Відповідно до пункту 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.
Згідно зі статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт", у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом.
Відповідно до пункту 116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:
10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;
20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;
30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.
Зазначений штраф не сплачується, якщо вантаж не було вивезено одержувачем із станції впродовж доби після одержання повідомлення про прибуття вантажу або якщо в цей же термін одержувач не розкредитує перевізні документи на вантаж, що прибув.
Нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.
Згідно з пунктом 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або незагального користування.
Як підтверджується відбитком календарного штемпеля на вищевказаних накладних, вантаж відповідачем доставлено позивачу 05.07.2019 та 08.07.2019, тобто, з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного статтею 41 Статуту та Правилами, та простроченням більше чотирьох діб.
Відповідачем обставини фактичного прострочення виконання свого зобов`язання із вчасної доставки вантажу не заперечувались, як не спростовувалось вірності здійсненого позивачем розрахунку штрафу. Залізниця у відзиві на позов та у апеляційній скарзі вказувала лише на те, що порушення строків доставки вантажу, на її думку, відбулось не з вини відповідача.
Відповідно до розрахунку позивача загальна сума штрафу за прострочення доставки вантажу склала 4422,67 грн.
Здійснивши перевірку розрахунку штрафу за несвоєчасну доставку вантажу за вищенаведеними накладними, проведеного позивачем окремо по кожному перевізному документу з урахуванням визначеної у накладній суми провізної плати для кожного вагону, апеляційний господарський суд встановив правомірність задоволення місцевим господарським судом позову про стягнення з відповідача штрафу в сумі 4422,67 грн.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
Колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.
Щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу, колегією суддів встановлено наступне.
Згідно з чч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частина друга ст. 126 ГПК України закріплено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження обставин понесення позивачем судових витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн за розгляд справи в першій інстанції, до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правової допомоги №81-02 від 06.02.2019 (далі - договір про надання правової допомоги); ордер на надання правничої (правової) допомоги №1001181 від 02.01.2020, виданий ТОВ "Грейнсвард" на представництво його інтересів у Господарському суді міста Києва; акт виконаних робіт (наданих послуг) №81-02/13 від 26.12.2019 з переліком виконаних робіт та часом, який це зайняло (390 хвилин); рахунок на оплату №81-02/13 від 26.12.2019 на суму 5000,00 грн; платіжне доручення №291 від 26.12.2019 на суму 5000,00 грн, копію свідоцтва про право Драченка В.В. на зайняття адвокатською діяльністю.
Місцевий господарський суд встановив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу є пов`язаними з розглядом даної справи, їх розмір є обґрунтованим, співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; заявлена сума витрат не перевищує попереднього орієнтовного розрахунку витрат наданого суду, у зв`язку із чим дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про покладення на Залізницю 5000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката.
Апеляційний господарський суд погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, оскільки він був зроблений з урахуванням загальних принципів чинного процесуального законодавства; заявлені відповідачем до відшкодування витрати у сумі 5000 грн є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, затраченим ним часом на надання таких послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.
Витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються судом на скаржника у відповідності до статті 129 ГПК України.
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2020 у справі №910/39/20 залишити без змін.
Матеріали справи №910/39/20 повернути Господарському суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            Г.П. Коробенко 

Судді                                                                                М.Л. Яковлєв

                                                                                Є.Ю. Шаптала