УХВАЛА

29 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 308/4933/16-а
адміністративне провадження № К/9901/11147/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 308/4933/16-а за позовом ОСОБА_1 до Чопського міського голови Самардака Валерія Володимировича, Чопської міської ради Закарпатської області, секретаря Чопської міської ради, Виконавчого комітету Чопської міської ради, третя особа без самостійних вимог, на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправним дій, визнання незаконними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом про визнання незаконними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.
Позивач просив визнати неправомірними дії секретаря Чопської міської ради Чолавина М. В. щодо підписання розпорядження від 08 квітня 2016 року № 95-ос «Про припинення трудового договору»;
- визнати незаконним та скасувати розпорядження Чопського міського голови Самардака В. В. від 08 лютого 2016 року № 72-ос «Про переведення на вакантну посаду»;
- визнати незаконним та скасувати розпорядження Чопського міського голови Самардака В. В. від 12 лютого 2016 року № 82-ос «Про попередження працівника щодо наступного вивільнення»;
- визнати незаконним та скасувати розпорядження від 08 квітня 2016 року № 95-ос «Про припинення трудового договору», підписане Чопським міським головою Самардаком В. В. та секретарем Чопської міської ради Чолавиним М . В . ;
- поновити позивача на попередній роботі;
- стягнути з Чопської міської ради Закарпатської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з вини роботодавця, починаючи з 13 квітня 2016 року;
- стягнути з Чопської міської ради Закарпатської області на користь позивача вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку;
- стягнути з Чопської міської ради Закарпатської області на користь позивача моральну шкоду в розмірі 25000 грн;
- стягнути на користь позивача всі документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань Чопської міської ради Закарпатської області.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2019 року у задоволені позову відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року, скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 листопада 2019 року та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження Чопського міського голови Закарпатської області «Про припинення трудового договору» від 08 квітня 2016 року № 95-ос, яким ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України звільнено з посади керівника Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чопської міської ради з 12 квітня 2016 року.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді керівника Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Чопської міської ради з 12 квітня 2016 року.
Стягнуто з Чопської міської ради на користь ОСОБА_1 145200,00 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції в частині незадоволених позовних вимог, 21 квітня 2020 року від скаржника надійшла касаційна скарга.
Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 308/4933/16-а залишено без руху для зазначення підстав на яких подається касаційна скарга з визначення передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.
13 липня 2020 року від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.
Під час перевірки зазначеної заяви на предмет дотримання вимог ст. 330 КАС України встановлено, що у заяві не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою  статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у ч. 2 і 3 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у ч. 2 і 3 ст. 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт ч. 4 ст. 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Перевіряючи зміст поданої заяви у цій справі встановлено, що у ній відсутнє посилання на відповідний пункт ч. 4 ст. 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення та не викладені передбачені ч. 4 ст. 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Перевіркою змісту поданої у цій справі заяви про усунення недоліків касаційної скарги встановлено, що у ній міститься лише загальне посилання на ч. 4 ст. 328 КАС України, без вказівки конкретного пункту відповідної норми, який на думку скаржника, є підставою для оскарження судових рішень в касаційному порядку 
При цьому, заява містить лише посилання на фактичні обставини справи, цитати нормативних актів, що судом апеляційної інстанцій рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні ч. 4 ст. 328 КАС України.
Також, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 не має належного правового обґрунтування, оскільки в касаційній скарзі має зазначатися постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України).
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Варто зазначити, що відповідно до ст. 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (ст. 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
За таких обставин касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає поверненню як така, що не містить підстави касаційного оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 308/4933/16-а.
Відповідно до ч. 7 ст. 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному ст. 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.
Керуючись положеннями статей 169, 328, 330, 332  Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 308/4933/16-а - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.
Суддя - доповідач                                                                                          М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін 

                                                                                                              О. О. Шишов