ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1534/20 Справа № 202/1798/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
         головуючого судді Єлізаренко І.А.,
         суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В., 
         за участю секретаря Черкас Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" про визнання неправомірними дій, відшкодування збитків та моральної шкоди,- 

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій, відшкодування збитків та моральної шкоди. 
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він відкрив у ПАТ КБ «ПриватБанк» декілька карткових рахунків, в тому числі № НОМЕР_1 для здійснення своєї підприємницької діяльності. У грудні 2013 року він звернув увагу на те, що з його карткового рахунку, без його відома, самоправно банк переказує грошові кошти на картковий рахунок № НОМЕР_2 . У зв`язку з цим 23 грудня 2013 року він звернувся до відповідача із заявою щодо з`ясування підстав проведення вказаних грошових операцій, оскільки такий рахунок він не відкривав та не підписував відповідну заяву. Відповідачем були надані наступні довідки: від 28 грудня 2015 року, згідно з якою станом на 28 грудня 2015 року заборгованість по договору № 29094829000112 становила 3197,20 грн.; від 11 січня 2016 року, згідно якої станом на 11 січня 2016 року заборгованість по договору №29094829000112 становить 391,75 грн., а також йому були надані три виписки по картковому рахунку № НОМЕР_1 за період з 12 січня 2015 року по 12 січня 2016 року, згідно з якими неодноразово з вказаного рахунку перераховувались грошові кошти на картковий рахунок № НОМЕР_2 на загальну суму 3329,15 грн. Вважає такі дії відповідача неправомірними, що є підставою для сплати відсотків та відшкодування завданих йому збитків. Також у позовній заяві позивач посилався на норми п.37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», за якими у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Отже він має право на стягненя з ПАТ КБ «ПриватБанк» збитків у розмірі 3329,15 грн., відсотків у сумі 447,62 грн., а також пені в розмірі 798,06 грн.. Крім того, позивач стверджував, що неправомірними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 2000 грн. Просив суд визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк», пов`язані з безпідставним перерахуванням належних йому коштів в розмірі 3329,15 грн. з карткового рахунку № НОМЕР_1 на картковий рахунок № НОМЕР_3 та стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь збитки в розмірі 3329,15 грн., відсотки - 447,62 грн., пеню - 798,06 грн., а також 2000 грн. моральної шкоди та судові витрати, пов`язані з оплатою за послуги адвоката в розмірі 1500 грн. 
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ "Приватбанк" про визнання неправомірними дій, відшкодування збитків та моральної шкоди було відмовлено.
З таким рішенням не погодився позивач  ОСОБА_1 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, порушення норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини першої та другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
Відповідно до ч.2 ст.1071 ЦК України, грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.
Відповідно до пункту 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.
Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є : втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст.32.3.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі помилкового переказу з рахунку неналежного платника, що стався з вини банку, цей банк зобов`язаний переказати за рахунок власних коштів суму переказу на рахунок належного платника, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі процентної ставки, що встановлена цим банком по короткострокових кредитах, за кожний день починаючи від дня помилкового переказу до дня повернення суми переказу на рахунок належного платника, якщо інша відповідальність не передбачена договором.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2007-ПМ-44 від 17 квітня 2007 року, згідно з яким відповідачу був наданий кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 14600 доларів США зі сплатою 16 % за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості, строком 36 місяців, з кінцевим терміном повернення - 17 квітня 2010 року (т. 1 а.с. 52-57).
Для надання кредиту банк, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору, відкрив позивачу наступні рахунки: № НОМЕР_4 - для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості; № НОМЕР_5 - позичковий рахунок; № НОМЕР_6 - особовий рахунок за відсотками; № НОМЕР_7 - рахунок для сплати винагороди, яка сплачується позичальником на користь банку за розрахунково-касове обслуговування в розмірі 0,5 відсотків від суми кожного траншу (п.4.5 кредитного договору) та винагорода за резервування коштів в розмірі 1 відсоток від ліміту кредитної лінії (п.4.6. кредитного договору).
Крім вказаних рахунків позивачем було відкрито у ПАТ КБ «Приватбанк» ще декілька карткових рахунків, в тому числі рахунок № НОМЕР_1 .
З матеріалів справи вбачається, 22 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №1 до Кредитного договору №2007-ПМ-44 від 17 квітня 2007 року, згідно з яким сторони погодили, що починаючи із 10 грудня 2012 року по 22 листопада 2013 року вносяться зміни до Кредитного договору №2007-ПМ-44 від 17 квітня 2007 року наступного змісту: п.4.8 Кредитного договору викладено в наступній редакції: 1) прострочений кредит; 2) витрати Банку, пов`язані з виконанням Договору (по заставі, іпотеці, витрати на оплату послуг адвокатів; 3) неустойка (штраф, пеня); 4) прострочена винагорода; 5) винагорода; 6) прострочені відсотки; 7) відсотки; 8) кредит.
25 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений додатковий договір №2 до Кредитного договору №2007-ПМ-44 від 17 квітня 2007 року, яким сторони погодили суму заборгованості, зменшивши на 9819,41 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 6588,47 дол. США, пеня у розмірі 3230,94 доларів США. Дата остаточного погашення заборгованості за договором - 24 листопада 2016 року (т.1 а.с. 98-99).
Погашення кредиту і сплата відсотків за користування кредитом здійснюється в сумі та у терміни відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди від 25 листопада 2013 року (Додаток №2 до кредитного договору№2007-ПМ-44 від 17 квітня 2007 року).
Згідно з довідками ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 28 грудня 2015 року, заборгованість за кредитним рахунком позивача НОМЕР_8 становила 871,18 доларів США, що в еквіваленті становить 20159,10 грн. та за рахунком № НОМЕР_2 дебіторська заборгованість становила 3197,20 грн. (т.1 а.с. 5). 
Згідно довідки від 11 січня 2016 року станом на цю дату заборгованість за рахунком № НОМЕР_9 становила 871,22 доларів США, що в еквіваленті становить 20473,67 грн. та за рахунком № НОМЕР_2 дебіторська заборгованість становила 391,75 грн. (т.1 а.с. 8).
Відповідно до 2.3.5 кредитного договору банк має право списувати кошти з поточних рахунків позичальника згідно з п.2.2.6 цього договору.
Згідно зп.2.2.6 кредитного договору позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості по кредиту в передбачені цим договором терміни за рахунок коштів, розміщених на рахунку.
Погашення Кредиту повинно було здійснюватися відповідно до Графіку погашення кредиту, процентів та винагороди від 17 квітня 2007 року (Додаток №1).
Пунктом 4.8 Договору передбачено, що зобов`язання за даним кредитним договором виконуються в наступній послідовності: 1) затрати Банку пов`язані з виконанням Договору; 2) неустойка (штрафи, пеня); 3) прострочена винагорода; 4) винагорода; 5) прострочені проценти; 6) проценти; 7) прострочений кредит; 8) кредит.
Відповідно до п. 2.3.6 Договору при порушенні позичальником будь якого із зобов`язань по погашенню кредиту, Банк має право здійснювати списання коштів з рахунків позичальника в порядку передбаченому законодавством.
Таким чином, Кредитним договором №2007-ПМ-44 від 17 ківтні 2007 року було передбачене договірне списання коштів з інших рахунків. 
З наведених підстав помилковими є твердження позивача про те, що він не давав відповідачу будь-якого розпорядження чи згоди на списання з його рахунку грошових коштів. 
В силу вказаних умов кредитного договору № 2007-ПМ-44 від 17 квітня 2007 року, погашення простроченої заборгованості відбувалося шляхом списання банком з карткового рахунку № НОМЕР_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 наступних сум: 12 січня 2015 року - 292,31 грн.; 24 листопада 2015 року - 20,92 грн.; 25 листопада 2015 року - 1,10 грн.; 27 листопада 2015 року - 36,32 грн.; 25 грудня 2015 року - 2189,00 грн.; 11 січня 2016 року - 391,75 грн.; 24 лютого 2016 - 391,75 грн., а всього 3329,15 грн.
Встановлено та вбачається з матеріалів справи кошти були перераховані банком з одного рахунку ОСОБА_1 на інший рахунок ОСОБА_1 , як погашення дебіторської заборгованості, що не є збитками, а тому суд першої інстанції дійшов обгрунованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині неправомірних дій відповідача, пов`язаних з безпідставним перерахування грошових коштів з карткового рахунку № НОМЕР_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 , відшкодування збитків в розмірі 3329,15 грн., стягнення відсотків в розмірі 903,23 грн. та пені в розмірі 2049,20 грн.
Стосовно позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити, за змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок п орушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Позивачем  не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральних страждань банком, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди у сумі 2000 грн.
Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги про неповне з"ясування судом всіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді