Дата документу 18.08.2020 Справа № 321/956/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 321/956/19 Головуючий у 1-й інстанції: Кравченко Н.О.
Провадження №22-ц/807/2547/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 серпня 2020 року                                 м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів:        Дашковської А.В.,
       Кримської О.М.,
секретар: Семенчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новобогданівської сільської ради Старобогданівського Старостинського округу Запорізької області, ОСОБА_2 , треті особи Михайлівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померли його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Спадкоємцями першої черги після смерті батьків є їх сини: позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які у передбачений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Після смерті батьків йому стало відомо, що 27 квітня 2018 року вони склали заповіт на користь племінника ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що на момент складання заповіту мати ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними, оскільки з 2010 року тяжко хворіла на психічний розлад, просив суд на підставі ст.ст. 225, 1257 ЦПК визнати недійсним заповіт, посвідчений 27.04.2018 секретарем виконавчого комітету Новобогданівської сільської ради Мелітопольського району, Запорізької області. 
У підготовчому судовому засіданні 21 січня 2020 року представник позивача заявив клопотання про залишення позову без розгляду. 
Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 січня 2020 року позов ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду.
27 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_1 5 300 грн. – судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу. 
Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2020 року заяву ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 300 грн.
Судове рішення мотивовано тим, що витрати на професійну правничу допомогу є судовими витратами, які на підставі ст. 142 ч.5 ЦПК України підлягають компенсації за рахунок позивача, який просив залишити його позов без розгляду. Факт надання правничої допомоги, розмір витрат та їх оплата підтверджені належними і допустимими доказами.
Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, принципів розумності, справедливості і співмірності, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. 
В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи сторони і їх представники не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, суд визнав причини їх неявки неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню з таких підстав.
Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам не відповідає
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За положенням частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
За змістом вказаної норми для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Обґрунтовуючи свої вимоги про компенсацію витрат на правничу допомогу, ОСОБА_2 зазначав, що внаслідок звернення ОСОБА_1 до суду йому були створені перешкоди по оформленню права на спадщину, він тривалий час не міг оформити свої спадкові права, не мав можливості отримати прибуток від оренди спадкового майна.
Проте жодного належного і допустимого доказу на підтвердження своїх доводів відповідач суду не надав.
Згідно із матеріалами справи, із позовною заявою до суду позивач звернувся 02.07.2019 року.
Заходів забезпечення позову суд першої інстанції не вживав, розпорядження про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріальній конторі не надсилав.
Ухвалою суду від17.07.2019 відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 26.08.2019.
Проте підготовче судове засідання, яке було призначено судом на 26.08. 2019, не відбулося через хворобу головуючого судді Кравченко Н.О., яка з 22.07. 2019 по 16.12.2019 перебувала на лікарняному (а.с.35).
Повторне підготовче судове засідання було призначено судом на 21.01.2020. 
В цей же день за клопотання позивача його позов було залишено без розгляду. 
Дій, які б свідчили про зловживання позивачем своїми процесуальними правами, останній не вчиняв.
Оскаржувана ухвала також не містить посилання на те, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом
Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа викладає в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Таким чином аналізуючи наведене, особа, яка вважає, що її права порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.
         Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Згідно з ст.ст.2, 6, 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.
У відповідності до ст.ст.13,44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві учасники справи розпоряджаються своїми процесуальними правами на власний розсуд.
Реалізація ОСОБА_1 свого конституційного права на звернення до суду за захистом свого права на спадщину, подання клопотань про витребування письмових доказів, про призначення судової психіатричної експертизи, заява про залишення позову без розгляду не свідчить про зловживання ним своїми правами і про необґрунтованість його дій.
Суд першої інстанції зазначене до уваги не прийняв та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для  компенсації витрат відповідача  на професійну правничу допомогу.
З огляду на вищевказане оскаржувана ухвала районного суду не може бути визнана такою, що відповідає положенню ч.5 ст. 142 ЦПК України, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України вона підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_2 про компенсацію витрат на правничу допомогу – залишенню без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 червня 2020 року у цій справі скасувати.
Заяву ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 5 300 грн. компенсації витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 серпня 2020 року.
Головуючий І.В. Кочеткова 

Судді А.В. Дашковська

О.М. Кримська