Номер провадження: 22-ц/813/2108/20 
Номер справи місцевого суду: 1515/5003/12
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 1515/5003/12

Номер провадження: 22-ц/813/2108/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
- позивач – ОСОБА_1 (правонаступник ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ),
- відповідачі – 1) ОСОБА_3 , 2) ОСОБА_4 , 3) Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, 4) Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, 5) Лиманської районної державної адміністрації Одеської області,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданніцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Лиманської районної державної адміністрації Одеської області про визнання незаконним та скасування рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12.03.1998 року, в частині надання земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , визнання незаконним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, який виданий 09.09.2009 року на ім`я ОСОБА_3 , скасування рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на цю саму земельну ділянку, скасування кадастрового номеру земельної ділянки, яка надана у власність ОСОБА_3 , визнання недійсним договору купівлі - продажу земельної ділянки, площею 0,10 га між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , витребування земельної ділянки, площею 0,10 га з власності ОСОБА_4 у власність ОСОБА_2 , скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_4 , скасування рішення про реєстрацію права власності на житловий будинок на ім`я ОСОБА_4 , знесення житлового будинку за рахунок ОСОБА_4 , зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, який виданий 02.07.1997 року на ім`я ОСОБА_2 , визнання недійсним та скасування рішення від 16.04.1997 року № 15, стягнення судових витрат, за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Барвенка В.К. о 17 годині 04 хвитлині 26 листопада 2019 року,

встановив:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, яким просив суд визнати недійсним рішення, скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, визнати недійсним договір купівлі- продажу земельної ділянки.
ОСОБА_1 , як правонаступникпомерлого  ІНФОРМАЦІЯ_1  ОСОБА_2 , подала уточнену позовну заяву (змінену) до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області, реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, якою просила суд:
1) визнати незаконним та скасувати рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської област № 7-ХХІІ від 12.03.1998 року в частині надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею - 0,10 га.;
2) визнати незаконним та скасувати Державний акт, виданий Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області 09.09.2009 року на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської област № 7-ХХІІ від 12.03.1998 року, на право власності на земельну ділянку, площею - 0,10 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», який зареєстрований за № 010952400333 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі;
3) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею - 0,10 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;
4) скасувати кадастровий номер 5122786400:02:001:2551 присвоєний земельній ділянці - 0,10 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»;
5) визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки, площею – 0,10 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 16.10.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ;
6) витребувати земельну ділянку, площею – 0,10 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» з власності ОСОБА_4 та передати її ОСОБА_1 ;
7) скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 18238363 від 25.02.2014 року на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , що видане Реєстраційною службою Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області;
8) скасувати рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 11183869 від 25.02.2014 року, номер запису про право власності 4784904;
9) знести житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за власний рахунок ОСОБА_4 .
На обгрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послалась на те, що її батькові – ОСОБА_2 на підставі рішення ХІ сесії Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16 квітня 1997 року № 15-ХХІІ передано у власність земельну ділянку, площею – 1 000 кв.м., по АДРЕСА_1 .
02.07.1997 року на ім`я ОСОБА_2 Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області видано державний акт НОМЕР_1 067944 на право приватної власності на землю, площею - 0,100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В липні 2010 року ОСОБА_2 з`ясував, що земельна ділянка, яка передана йому у власність зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 , та земельній ділянці присвоєний кадастровий номер.
ОСОБА_1 вважає, що оскільки у її батька - ОСОБА_2 передана йому у власність земельна ділянка у встановленому законом порядку не вилучалась, то у власність ОСОБА_3 ця сама земельна ділянка передана у не передбачений законом спосіб.
16.10.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки. Про існування цього договору ОСОБА_2 стало відомо з апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.05.2011 року.
ОСОБА_1 з підстав ч. 1ст. 203, ч. 1 ст.215 ЦК України вважає, що вказаний договір слід визнати недійсним.
Посилаючись на правило ст. 388 ЦК України ОСОБА_1 просить суд витребувати на її користь з власності ОСОБА_4 спірну земельну ділянку.
ОСОБА_1 зазначає, що її батько - ОСОБА_2 за життя своєї згоди на забудову належної йому земельної ділянки не надавав ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_4 , тому, посилаючись на правила ст. 386 ч.ч. 2,3, ст. 391 ч.1, ст. 375, ст. 328 ч.1 ЦК України, просила суд правовстановлюючі документи на нерухоме майно (жилий будинок) скасувати, а з посиланням на положення ст. ст. 15 ч.1, ч.4, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» просила суд скасувати записи про джержавну реєстрацію прав ОСОБА_4 ..
Як наслідок вирішити питання скасування присвоєного земельній ділянці кадастрового номеру.
Оскільки наявність належного ОСОБА_4 житлового будинку на земельній ділянці, яка, як стверджує ОСОБА_1 , належала на праві власності її батькові ОСОБА_2 , перешкоджає в теперішній час позивачці у здійсненні нею свого права користування та розпорядження майном, то цей житловий будинок має бути знесений відповідачем за власний рахунок (Т. 1 а. с. 3 – 5, 180 – 182 зворотна сторона).
У травні 2015 року ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, за участі третьої особи – Управління Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області, яку уточнила у січні 2019 року, просила суд:
1) визнати недійсним та скасувати рішення ХІ сесії ХХІІ скликання Фонтанської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області № 15 від 16 квітня 1997 року в частині надання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею – 0,10 га., на ім`я ОСОБА_2 ;
2) визнати недійсним та скасувати державний акт І-ОД № 067944 від 02.07.1997 року на право приватної власності на землю, площею - 0,100 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», що виданий ОСОБА_2 ;
Вирішити питання щодо судового збору.
На обгрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_4 послалась на те, що вона є власником спірної земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2009 року серії ВМО № 229030 і державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 138689, виданого Держкомземом у Комінтернівському районі Одеської області 07.09.2009 року на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12.03.1998 року № 7-ІІ, і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею 09.09.2009 року за № 010952400333.
ОСОБА_4 зазначає, що коли вона купувала у ОСОБА_3 спірну земельну ділянку, то ця сама земельна ділянка була цілиною, не оброблялась, була занедбана.
26.11.2009 року ОСОБА_4 отримала дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт та будівництво житлового будинку, і з цього часу почала будувати житловий будинок на спірній земельній ділянці.
25.02.2014 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право власності на збудований нею житловий будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, та зареєструвала своє право власності.
Крім того, як стверджує ОСОБА_4 , ОСОБА_2 спірна земельна ділянка у власність раніше не надавалась, у його використанні раніше не перебувала, і тому спірна земельна ділянка могла бути передана ОСОБА_2 лише за проектом відведення, чого, як стверджує ОСОБА_4 , зроблено не було.
ОСОБА_4 вважає, що у ОСОБА_2 право на спірну земельну ділянку не виникло, оскільки ані проект відведення, ані технічна документація при видачі державного акту на право власності на землю останньому не виготовлялись.
Крім того, як стверджує ОСОБА_4 , кадастровий номер земельної ділянки ОСОБА_2 присвоєний не був, тому, як наслідок, ОСОБА_2 не реалізував своє право на оформлення права власності на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку, що, як вважає ОСОБА_4 , є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на землю, що виднаий 02.07.1997 року на ім`я ОСОБА_2 , і свідчить про відсутність у спадкоємців ОСОБА_2 права вимоги, як належних власників спірної земельної ділянки (Т. 1, а. с. 192 - 196).
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 листопада 2019 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено повністю.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано Державний акт, виданий Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області 09.09.2009 року на ім`я ОСОБА_3 на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської област № 7-ХХІІ від 12.03.1998 року, на право власності на земельну ділянку, площею - 0,10 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», який зареєстрований за № 010952400333 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі.
Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею – 0,10 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»
Витребувано земельну ділянку, площею – 0,10 га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» з власності ОСОБА_4 та передати її ОСОБА_1 .
Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 18238363 від 25.02.2014 року на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , що видане Реєстраційною службою Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області.
Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер 11183869 від 25.02.2014 року, номер запису про право власності 4784904.
Знесено житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за власний рахунок ОСОБА_4 .
В задоволенні решти первісного позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, з одного боку, правовий аналіз законодавчих норм у сукупності з встановленими судом обставинами, дозволяють суду дійти до висновку, що ОСОБА_2 з дотриманням передбаченої законом процедури отримав у власність спірну земельну ділянку. Його право власності було зареєстровано у відповідності до порядку, передбаченого законодавцем на час реєстрації, і тому у суду не має сумніву в правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку. З іншого - відсутність прізвища ОСОБА_3 у додатку до рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12 березня 1998 року № 7-ХХІІ, а саме - списку громадян Фонтанської сільської ради народних депутатів, яким передано у приватну власність земельні ділянки, що знаходяться в їх користуванні, дозволяє суду дійти до висновку, що оскаржуване рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області по відношенню до ОСОБА_3 не приймалось, питання відведення у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки на сесії не розглядалось. Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий органом місцевого самоврядування на підставі не існуючого рішення про передачу земельної ділянки, тобто без достатніх на те законних підстав, ОСОБА_3 є недійсним. Відтак, відповідач ОСОБА_4 , у взаємозв`язку із безпідставністю отримання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, набула право власності на земельну ділянку без відповідної правової підстави (Т. 3, а. с. 18 - 24).
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Крім того, просить її зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено судом першої інстанції при не повному встановленні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на помилковому застосуванні норм чинного законодавства. Зазначає, що оскаржуваним судовим рішенням порушуються права неповнолітньої дини. Підготовче судове засідання у зазначеній цивільній справі було неправомірно проведено за відсутності апелянта та доказів її належного сповіщення. Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване судове рішення необґрунтовано проігнорував відсутність технічної документації та кадастрового номеру у позивача на спірну земельну ділянку. Окрім цього, апелянт зазначає, що відсутність відомостей про відведення земельної ділянки ОСОБА_3 зумовлено вилученням документів правоохоронними органами з архіву Комінтернівського району. Також ОСОБА_5 звертає увагу апеляційного суду на непослідовність та суперечливість дій Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області під час розпорядження спірною земельною ділянкою. Апелянт наполягає на пропуску позивачем строку позовної давності та відсутності підстав визнання договору купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним (Т. 3, а. с. 30 - 36).
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Савицька О.М. – представник ОСОБА_1 заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Оскаржуване рішення просить залишити без змін. Посилається на безпідставність доводів та вимог апеляційної скарги.
Крім того, від адвоката Савицької О.М. – представника ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Заяв та клопотань не надали.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 16.03.2020 року, зі змінами внесеними згідно із розпорядженнями Голови Одеського апеляційного суду за №3 від 02.04.2020 року та за №4 від 08.04.2020 року «Про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену короновірусом COVID-19» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території України карантину, зупиняється розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинено їх пропуск до залів судових засідань на час вжитих заходів. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину.
Між тим, заяв, клопотань щодо відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надійшло.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Матеріали справи містять достатньо доказів для розгляду справи по суті. 
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи, наявність клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, відсутність обґрунтованих посилань учасниками справи на об`єктивну неможливість здійснення процесуальних прав у зв`язку з обмеженнями, запровадженими у зв`язку з карантином, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про часткове задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 1, ст. ст. 6, 17 Земельного Кодексу України (в редакції Закону № 561-ХІІ від 18.12.1990 року), ст. 15, 16, 203, 215, 321, 373, 388, 391 ЦК України, ст. 83, 125, 126, 155, п. 12 Розділу ІХ «Прикінцеві положення» Земельного Кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 6 ст. 16 закону України «Про державний земельний кадастр», п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними») та процесуального (ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 подав письмову заяву від 04.03.1997 року голові Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про виділення йому земельної ділянки для індивідуального будівництва (Т. 1, а. с. 166).
Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16 квітня 1997 року № 31 вилучено земельну ділянку у ОСОБА_6 (за його добровільною згодою (Т. 1, а. с. 165), по АДРЕСА_1 , площею 1000 кв. м., і вирішено передати її ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 1, а. с. 164).
Рішенням ХІ сесії Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16 квітня 1997 року № 15-ХХІІ передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 1000 кв. м., по АДРЕСА_2 , а. с. 163).
03.06.1997 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області складено акт встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що знаходилась в користуванні ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 223 - 224).
02.07.1997 року на ім`я ОСОБА_2 Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області видано державний акт НОМЕР_1 067944 на право приватної власності на землю, площею 0,100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 761 (Т. 1, а. с. 6 - 7).
Рішенням Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12.03.1998 року № 7-ХХІІ передано у приватну власність громадянам земельні ділянки, раніше надані для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарчих будівель і споруд, садівництва, згідно списків (додаток № 1, списки громадян, їх заяви) (Т. 1, а. с. 10).
До цього рішення додано списки громадян, яким передані у власність земельні ділянки (Т. 1, а. с. 11 - 12).
На підставі цього рішення ОСОБА_3 09.09.2009 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
В матеріалах справи наявний акт, складений Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області без дати, номеру, про встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що знаходилась у користуванні ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.10 га, в якому присутні підписи від імені ОСОБА_8 - Голови Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, Представника Одеського відділення «УкрГеоінформ» - Дмитренка М.С., представника Комінтернівського районного відділу земельних ресурсів, землевпорядника Фонтанської сільради – Караваєва Ю.О., та власника – ОСОБА_3 , інші підписи (суміжних землекористувачів) – відсутні (Т. 1, а. с. 199 - 200).
Даний державний акт зареєстрований за № 010952400333 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (Т. 1, а. с. 9 – 9 зворотна сторона).
16.10.2009 року між ОСОБА_9 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 (Продавець), та ОСОБА_4 (Покупець) укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
Цей договір посвідчений ОСОБА_10 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований у реєстрі за № 2200 (Т. 1, а. с. 70 - 72).
Рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 26.11.2009 року № 109 ОСОБА_4 надано дозвіл на проведення проектно - пошукових робіт та будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а. с. 69).
25.02.2014 року за індексним номером: 18238363 Реєстраційною службою Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, житловий будинок, загальною площею - 108,4 кв. м, житловою площею - 34,7 кв. м., що складається з житлового будинку літ «А», убиральні – літ. «Б», огорожі - № 1, 2 (Т. 1, а. с. 81 - 82).
Забудова вищевказаного житлового будинку також підтверджується наявним у справі тезнічним паспортом на цей житловий будинок, який виготовлений за станом на 15.11.2013 року (Т. 1, а. с. 83 - 86).
Між сторонами виникли правовідносини щодо захисту права власності.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно із ч. 1 ст. 22 Земельного Кодексу України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 Земельного Кодексу України 1990 року.
Проте, суд враховує, що дію ст. 23 Земельного Кодексу України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет).
Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.
Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.
Згідно з п. 7 Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Правовий аналіз наведених законодавчих норм у сукупності з встановленому судом обставинами, дозволяють суду дійти до висновку, що ОСОБА_2 з дотримання передбаченої законом процедури отримав у власність спірну земельну ділянку, його право власності було зареєстровано у відповідності до порядку, передбаченого законодавцем на час реєстрації, і тому у суду не має сумніву в правомірності набуття ОСОБА_2 права власності на спірну земельну ділянку.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність вимог зустрічного позову ОСОБА_4 в частині визнання недійсним та скасування рішення ХІ сесії ХХІІ скликання Фонтанської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області № 15, від 16 квітня 1997 року в частині надання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0.10 га, на ім`я ОСОБА_2 ..
Посилання апелянта на відсутність підстав виникнення у позивача права власності на спірну земельну ділянку через відсутність відповіднї технічної документації та кадастрового номеру дублюють заперечення висловленні у суді першої інстанції, обґрунтовану оцінку яким дано судом першої інстанції. 
Апеляційний суд додатково підкреслює наступне.
Європейський Суд з прав людини, оцінюючи можливість захисту права особи за ст. 1 Першого протоколу, загалом перевіряє доводи держави про те, що втручання в право власності відбулося в зв`язку з обґрунтованими сумнівами щодо законності набуття особою права власності на відповідне майно, зазначаючи, що існують відмінності між тією справою, в якій законне походження майна особи не оспорюється, і справами стосовно позбавлення особи власності на майно, яке набуте злочинним шляхом або стосовно якого припускається, що воно було придбане незаконно (наприклад, рішення та ухвали Суду у справах «Раймондо проти Італії» від 22.02.94, «Філліпс проти Сполученого Королівства» від 05.07.01, «Аркурі та інші проти Італії» від 05.07.01, «Ріела та інші проти Італії» від 04.09.01, «Ісмаїлов проти Російської Федерації» від 06.11.08).
Таким чином, ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
В силу ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають задоволенню вимоги про скасування державної реєстрації прав на ім`я ОСОБА_3 та кадастровий номер щодо земельної ділянки, загальною площею 0,100 га, в АДРЕСА_1 .
Положенням ч.10 ст.24 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі:  поділу чи об`єднання земельних ділянок;  якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.
Щодо посилань апеллянта на непослідовність дій Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області щодо передачі у власність спірної земельної ділянки декільком особам, апеляційний суд зазанчає, що обгрунтованість та послідовність дій зазанченої сільської ради не є предметом розгляду зазанченої цивільної справи та на вірішення її по суті не впливає.
Крім того, матеріалами справи повністю доведено, що питання про передачу ОСОБА_2 земельної ділянки у власність було предметом розгляду сесії Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. ОСОБА_2 письмово 04.03.1997 року звернувся до голови Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про виділення йому земельної ділянки для індивідуального будівництва. Відповідним рішенням виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16 квітня 1997 року № 31 вилучено земельну ділянку у ОСОБА_6 (за його добровільною згодою) та рішенням Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 16 квітня 1997 року передано у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку. Після чого, 03.06.1997 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області складено акт встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), що знаходилась в користуванні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_2 Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області видано державний акт НОМЕР_1 067944 на право приватної власності на землю, площею 0,100 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 761.
Щодо посилань апеллянта на порушення оскаржуваним рішенням прав малолітньої особи - колегія суддів звертає увагу, що у суді першої інстанції до початку судового розгляду по суті ОСОБА_4 подала клопотання про залучення до участі у справі органу опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації Одеської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мотивуючи свою позицію тим, що можливим рішенням суду за позовом ОСОБА_1 порушуються права та законні інтереси неповнолітнього, апеляційний суд звертає увагу на наступне. 
Так, у рішенні по справі №6-158цс14 Верховний Суд України зазанчив, що право членів сім`ї власника користуватися житловим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням такого права особи втрачається й право користування у членів його сім`ї.
Оскільки ОСОБА_4 , у взаємозв`язку із незаконністю отримання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, набула право власності на земельну ділянку без відповідної правової підстави для виникнення права користування спірним об`єктом нерухомості - у членів сім`ї апелянта такого права на законних підставах також не виникло. Тому вищевказані доводи апеляційної скарги щодо порушень прав малолітньої особи на увагу суду не заслуговують.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, зазначена справа перебувала у провадженні суду першої інстанції ще з 2012 року, а неповнолітнього ОСОБА_11 було зареєстрова за спірною адресою - АДРЕСА_1 лише у серпні 2018 року, тобто на час коли відповідачу вже протягом 6 років було відомо про існування спору щодо зазаченого об`єкту нерухомості.
Посилання апелянта на неотримання нею повідомлень про дату, час та місле проведення підготовчого судовго засідання, так само як і посилання на вилучення провоохоонними органами архіву Комінтернівського району також не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки доказів на підтвердження таких доводів матеріали справи не містять.
У апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на ст. ст. 253, 257, 267 ЦК України, також наполягає на порушенні позивачем строку позовної давності, ігноруючи при цьому зазанчені у оскаржуваному судомову рішенні висновки Верховного Суду відображені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі №653/1096/16-ц щодо застосування негаторного способу захисту, а також у постановах від 06.03.2018 р. по справі №904/9159/16 та від 22.03.2018 р. по справі №904/12521/16 щодо застосування віндикації. 
Посилання ж апелянта на апріорну неможливість визнання договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_3 через його нотаріальне посвідчення, так само як і неможливість скасування рішення про державну реєстрацію через будівництво та введення в експлуатацію житлового будинку на законних підставах, є безпідставними та такими, що ґрунтуються на особистому тлумаченні апелянтом норм матеріального і процесуального права.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених по справі обставин, не мають наслідком задоволення скарги, а отже на увагу суду не заслуговують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції вмежах доводів апеляційної скарги у суду апеляційної інстанції відсутні.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в ч. 2 ст. 389 ЦПК України. 
Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 26 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 липня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе