ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" серпня 2020 р.                          м.Київ                       Справа№ 910/13675/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яковлєва М.Л.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Куксова В.В. 

за участю секретаря судового засідання: Майданевич Г.А.  

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 04.08.2020 року у справі №910/13675/19       (в матеріалах справи).
Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги приватного підприємства «Херсонтеплогенерація»
на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.20, повний текст якого складено 30.01.20
у справі №910/13675/19 (суддя Плотницька Н.Б.)
за позовом приватного підприємства «Херсонтеплогенерація»
до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»
про визнання недійсним договору.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                              В С Т А Н О В И В :
У жовтні 2019 року  приватне підприємство «Херсонтеплогенерація» (далі-позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-відповідач) про визнання недійсним договору №2540/1617-ТЕ-33 на постачання природного газу від 11.10.2016. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що договір № 2540/1617-ТЕ-33 на постачання природного газу від 11.10.2016 укладений з порушенням вимог ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України, оскільки підписаний неуповноваженою особою від імені відповідача, що є підставою для визнання його недійсним.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2020 у справі №910/13675/19 в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
Приймаючи вказане судове рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено обґрунтованості підстав на які він посилається заявляючи свої позовні вимоги.    
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.20 у справі № 910/13675/19 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване судове рішення є необґрунтованим, прийняте з неповним з'ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/13675/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М.Л. - головуючий суддя; судді: Куксов В.В., Шаптала В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2020 апеляційну скаргу приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.20 у справі № 910/13675/19 залишено без руху та повідомлено приватне підприємство "Херсонтеплогенерація" про те, що останньому протягом десяти днів з дня вручення ухвали слід подати докази сплати судового збору у розмірі 2 881,50 грн.
23.03.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.03.2020 поновлено приватному підприємству "Херсонтеплогенерація" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.20 у справі №910/13675/19; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.20 у справі №910/13675/19; розгляд апеляційної скарги приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.20 у справі №910/13675/19 призначено на 05.05.20 о 10:00 год.
03.04.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.
29.04.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання, в якому просить розглянути справи без участі його представника за наявними в матеріалах справи доказами.                 
04.05.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з запровадженням карантину.
05.05.2020 в судове засідання учасники справи не з'явились.     
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 клопотання приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" про відкладення розгляду справи №910/13675/19 задоволено та розгляд апеляційної скарги приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.20 у справі №910/13675/19 відкладено на 26.05.2020 о 11:20 год. 
25.05.2020 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю міжрегіонального автобусного або залізничного сполучення     за повідомленням КМУ аж до середини червня 2020 року.                           
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2020 клопотання приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" про відкладення розгляду справи №910/13675/19 задоволено та розгляд апеляційної скарги приватного підприємства "Херсонтеплогенерація" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.08.20 у справі №910/13675/19 відкладено на 04.08.2020 о 10:40 год.
Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та у судове засідання, яке відбулося 04.08.2020 не з'явився, своїх повноважних представників не направив, про причини своєї неявки суд не повідомив. При цьому, судом апеляційної інстанції було вчинено всі дії з метою належного повідомленні їх про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи викладене та те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників учасників справи не визнавалась обов'язковою, а також нез'явлення їх не перешкоджає вирішенню спору, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача.
Представник відповідача в даному судовому засіданні заперечив проти вимог апеляційної скарги та підтримав доводи викладенні у відзиві на апеляційну скаргу.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з наступного.
Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
В силу норм ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 11.10.2016 між відповідачем, як постачальником, та позивачем, як споживачем, був укладений договір № 2540/1617-ТЕ-33 на постачання природного газу (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов'язується оплатити його на умовах цього договору.
Згідно з п.1.2 Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та гарячої води населенню.
За умовами пункту 2.1 Договору постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 1        630 тис. куб. м. 
          Згідно з пунктом 5.2. договору ціна за 1000 куб. метрів природного газу за цим договором становить 4 942,00 грн, крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5   930,40 грн.
Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 до 31.03.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п.12.1 Договору). 
Проаналізувавши умови Договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.
Так, у відповідності до ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. 
Частинами 1 та 2 статті 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Позивач стверджує, що оспорюваний договір укладений з порушення вимог ч.2 ст.207 Господарського кодексу України та ч.ч.1,2 ст.203 Цивільного кодексу України, оскільки від імені відповідача підписаний неуповноваженою особою, що є підставою відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України для визнання його недійсним.   
Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. 
У відповідності до норм ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. 
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно із ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. 
У силу припису ст.204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. 
Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.
Якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень.
Як вбачається з преамбули Договору, при підписанні вказаного правочину начальник департаменту реалізації газу Лужанський В'ячеслав Георгійович діяв на підставі довіреності від 13.06.2016 №14-96, а з преамбули додаткових угод до нього вбачаться, що при підписанні останніх заступник начальника департаменту - керівник групи договірної роботи та реалізації природного газу Романюк Святослав Орестович  діяв на підставі довіреності від 26.12.2016 №14-196 
Як вбачається з довіреності від 13.06.2016 №14-96 та від 28.12.2016 №14-196 (а.с.52-53 т.1) начальник Департаменту реалізації газу Лужанський В'ячеслав Георгійович та заступник начальника департаменту - керівник групи договірної роботи та реалізації природного газу Романюк Святослав Орестович уповноважені, зокрема, підписувати договори постачання природного газу.
Довіреність №14-96 видана 13.06.2016 та діяла до 31.12.2016, довіреність №14-196 видана 26.12.2016 та діяла до 31.12.2017. 
Згідно з ч.1 ст.239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.
Частиною 1 статті 246 Цивільного кодексу України передбачено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.
Як свідчать вказані вище довіреності їх видано Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" в особі голови правління Коболєва Андрія Володимировича, уповноваженого на підставі статуту компанії. 
З огляду на що, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Лужанський В'ячеслав Георгійович та Романюк Святослав Орестович були уповноважені на підписання оспорюваного Договору та додаткових угод до нього.   
Більше того, відповідно до ст.241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. 
Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов укладеного між сторонами Договору відповідач поставив позивачу природний газ, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 на суму 605   049,06 грн, від 30.11.2016 на суму 1   866   486,65 грн, від 31.12.2016 на суму 2   598   891,05 грн, від 31.01.2017 на суму 3   054   191,58 грн, від 28.02.2017 на суму 2   307   150,96 грн, від 31.03.2017 на суму 1   149   406,40 грн (а.с.54-57 т.1).
Вказані акти підписані сторонами та скріплені печатками товариств. 
Тобто, зазначене свідчить про прийняття позивачем природного газу та, як наслідок схвалення оспорюваного правочину.      
Таким чином, враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин та положення ст.ст.75-79, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст.277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.  
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1   статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає законодавству та матеріалам справи, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни. Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Судові витрати на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                           П О С Т А Н О В И В :
                 1.Апеляційну скаргу приватного підприємства «Херсонтеплогенерація» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.20 у справі №910/13675/19 залишити без задоволення. 
                 2.Рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.20 у справі №910/13675/19 залишити без змін.  
           3.Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги  покласти на приватне підприємство «Херсонтеплогенерація».     
           4.Матеріали справи №910/13675/19 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
          Повний текст судового рішення складено 06.08.2020.

Головуючий суддя                                                            М.Л. Яковлєв 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала
                                                                                В.В. Куксов