Справа № 462/4043/19                                Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І. 
Провадження № 22-ц/811/3564/19                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:29

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.
секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року,-

в с т а н о в и в:

у червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області, про захист прав споживача та повернення коштів.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12 лютого 2019 року між нею та ТзОВ «Авто Просто» було укладено договір № 801954 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля в групі, відповідно до якого ТзОВ «Авто Просто» зобов`язувалося надати фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АВТОФОНД», а ОСОБА_1 - сплатити винагороду за послуги, пов`язані з включенням Договору до системи «АВТОФОНД» та формування групи протягом 10 календарних днів після повідомлення її номера групи, до якої вона належить, та дати створення групи. Стверджує, що вона здійснила два платежі: 12 лютого 2019 року на суму 15 825, 60 грн. та 12 березня 2019 року на суму 4 300 грн., що разом становить 20 125,60 грн. Зазначає, що за даним договором передбачено лише можливість одержання права на купівлю автомобіля за рахунок сплачуваних всіма учасниками групи коштів, без залучення власних коштів ТзОВ «Авто Просто», та не передбачено жодних гарантій отримання автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості. Вказує, що така діяльність відповідача є елементом нечесної підприємницької практики і вводить її, як споживача його послуг, в оману. Вважає, що умови договору є незаконними, протиправними та несправедливими, такими, що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, внаслідок чого вона втратила значну суму коштів, погіршила свій матеріальний стан, потерпає від знецінення коштів. У зв`язку з цим вона надіслала на адресу ТзОВ «Авто Просто» лист-вимогу про розірвання договору № 801954 та повернення сплачених нею коштів, посилаючись на п. 12.1 договору, відповідно до якого учасник який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити ТзОВ «Авто Просто» у письмовій формі.
З наведених підстав, враховуючи заяву про уточнення позовних вимог, просила стягнути з ТзОВ «Авто Просто» на її користь сплачені у якості щомісячних внесків за договором № 801954 від 12 лютого 2019 року кошти в розмірі 20 125,60 грн. та 17 000 грн. витрат на правову допомогу. 
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є необ`єктивним та необґрунтованим, оскільки умови договору, укладеного між нею та ТзОВ «Авто Просто» про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля в групі,є незаконними та протиправними, такими, що суперечать вимогам законодавства. Наголошує, що представник ТзОВ ««Авто Просто» не надав можливості ознайомитися з умовами договору, запевняв, що перший платіж «оплата винагороди по договору доручення» є авансовим внеском, який надасть право на отримання автомобіля протягом кількох місяців, однак після сплати зазначеного платежу відповідач так і не повідомив про право на отримання автомобіля. Стверджує, що представник ТзОВ «Авто Просто», користуючись її юридичною необізнаністю, свідомо ввів її в оману, оскільки інформація, викладена в договорі, не відповідає тим умовам, які оголошував представник ТзОВ «Авто Просто». Звертає увагу, що відповідно до ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Вважає, що умови договору містять усі ознаки несправедливості висловлені правовою позицією Верховного Суду України у постанові № 6-40цс/13 від 11 вересня 2013 року, а саме: порушують принцип добросовісності; призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; завдають шкоди споживачеві. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В судове засідання не з`явилися сторони у справі, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яким підтверджується, що ОСОБА_1 отримала повістку-повідомлення 16 червня 2020 року (а.с. 160) та довідкою про направлення судової повістки-повідомлення на офіційну електронну адресу ТзОВ «Авто Просто» (а.с. 159).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 двічі зверталася до суду з клопотанням про розгляд спраив в режимі відеоконференції. Судом апеляційної інстанції ухвалами від 24 лютого 2020 року та 20 травня 2020 року розгляд даної справи призначено в режимі відеоконференції.
Однак в жодне із судових засідань, ні ОСОБА_1 , ні її представник не з`являлися. 22 липня 2020 року ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю її адвоката в іншому судовому засіданні в Запорізькому апеляційному суді.
Враховуючи те, що справа перебуває у провадженні Львівського апеляційного суду з листопада 2019 року, неодноразово призначалася до судового розгляду, в тому числі і за клопотанням ОСОБА_1 в режимі відеоконференції, беручи до уваги, що явка в суд апеляційної інстанції не є обов`язковою, сторони мають можливість подати свої доводи та аргументи в апеляційній скарзі, поясненнях та відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності позивача та її представника. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено порушення прав споживача та несправедливості умов договору № 801954 від 12.02.2019 року про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару - автомобіля в групі в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позовна вимога про стягнення з відповідача періодичних платежів є передчасною та такою, що суперечить п.п. 12.1.2 п. 12.1 підписаного сторонами договору. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).
Згідно із  ст. 638 цього Кодексу, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до  ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Судом першої інстанції встановлено, що 12 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Авто Просто» укладено договір № 801954 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, предметом якого є надання учаснику групи фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єктивних періодичних платежів учасників групи через систему АВТОФОНД. 
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Розділу II договору № 801954 від 12 лютого 2020 року поточна ціна автомобіля є критерієм основою для розрахунку розміру періодичних платежів, винагороди товариства та інших платежів, передбачених договором. Поточна ціна автомобіля встановлюється постачальником кожного місяця в останній робочий день місяця та є основою для розрахунку грошового розміру періодичних платежів та винагороди товариства.
В матеріалах справи міститься договір-доручення № 801945 від 12 лютого 2020 року за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» зобов`язується сплатити винагороду ТзОВ «Авто Просто» у розмірі 15 825,60 грн. за рахунок ОСОБА_1 одноразово шляхом безготівкового перерахування суми коштів.
Квитанцією № ПН 8844 від 12 лютого 2019 року підтверджується сплата ОСОБА_1 на рахунок ТзОВ «АТ Сервіс» винагороди ТзОВ «Авто Просто» у розмірі 15 825,60 грн. (а.с. 20).
На виконання умов договору № 801954 від 12 лютого 2020 року 12 березня 2019 року ОСОБА_1 здійснила черговий платіж у розмірі 4300 грн., що підтверджується квитанцією № 18 від 12.03.2019 року (а.с. 21).
Під час укладення договору про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі № 801945 від 12 лютого 2020 року позивач отримала один екземпляр договору на 10 сторінках та один екземпляр додатку №1 до договору на 1 сторінці, а також ознайомилася з Внутрішніми правилами надання фінансовох послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у гурпах ТзОВ «Авто Просто», що підтверджує особистим підписом.
Відповідно до п. 19.2 ст. 19 розділу II підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього.
П. 12.1. ст. 12 розділу II договору № 801954 від 12 лютого 2020 року визначено, що учасник, який ще не отримав автомобіль, має право розірвати договір за власним бажанням, про що зобов`язаний повідомити ТзОВ «Авто Просто» у письмовій формі. У строк, встановлений чинним законодавством, ТзОВ «Авто Просто» розглядає заяву учасника та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та наслідки його розірвання. Поверненню підлягають тільки періодичні платежі, сплачені за договором, з врахуванням положень, викладених в цій статті.
Відповідно до п. 12.1.4. ст. 12 розділу II договору № 801954 від 12 лютого 2020 року якщо учасник системи виявить бажання односторонньо відмовитися від договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання договору, договір вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобов`язань за ним. Такому учаснику повертається вся сума коштів, сплачена за договором про адміністрування. Протягом зазначених 14 (чотирнадцяти) днів учасник зобов`язаний письмово повідомити про односторонню відмову від договору шляхом подання заяви в центральний офіс ТзОВ «Авто Просто» за адресою: 03045, м. Київ, Столичне шосе,90, 4-1 поверх. У зазначеній заяві має бути чітко повідомлено про рішення учасника щодо односторонньої відмови від договору, викладено прохання про повернення сплачених коштів, та повідомлено про власні банківські реквізити , згідно з якими ТзОВ «Авто Просто» має повернути сплачені кошти. Разом із заявою про односторонню відмову від договору учасник зобов`язаний надати копію підписаного договору та копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера. ТзОВ «Авто Просто» здійснює повернення коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання заяви учасника та повідомлення банківських реквізитів.
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 не зверталася до ТзОВ «Авто Просто» із заявою про односторонню відмову від договору протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня підписання договору.
Однак з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до ТзОВ «Авто Просто» з листом-вимогою про розірвання договору та повернення безпідставно набутого майна, в якій, керуючись своїм правом, передбаченим п. 12.1. ст. 12 розділу II договору № 801954 від 12 лютого 2020 року, виражає бажання розірвати договір в односторонньому порядку та вимагає повернути їй сплачені кошти у розмірі 20 125,60 грн.
Згідно з п. 12.1.1 ст. 12 розділу II договору № 801954 від 12 лютого 2020 року сума періодичних платежів, що підлягає поверненню, розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою, за вирахуванням відступного за відмову від договору у розмірі двох періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної цуіни автомобіля, дійсної в місяці сплати таким учасником останнього щомісячного періодичного платежу разом із щомісячною винагородою.
Відповідно до п. 12.1.2 ст. 12 розділу II договору № 801954 від 12 лютого 2020 року максимальний строк повернення періодичних платежів згідно з п. 12.1.1 не може перевищувати одного року з дня отримання ТзОВ «Авто Просто» заяви про дострокове розірвання договору. Для здійснення повернення періодичних платежів учасник повинен надіслати письмову заяву із зазначенням власних банківських реквізитів, на які повинні бути перераховані грошові кошти.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про стягнення з ТзОВ «Авто Просто» періодичних платежів є передчасною, оскільки сторонами у договорі визначено порядок та строк повернення періодичних платежів у разі дострокового розірвання договору. Сторони погодили, що строк повернення періодичних платежів не може перевищувати одного року, а відтак відсутні підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про повернення їй періодичних платежів, оскільки річний строк з моменту отримання ТзОВ «Авто Просто» про дострокове розірвання договору не сплив. Крім того, ОСОБА_1 в своєму листі-вимозі про розірвання договору не зазначає банківських реквізитів, на які ТзОВ «Авто Просто» може перерахувати грошові кошти.
Доводи апеляційної скарги про те, що умови договору є несправедливими, такими, що призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача є безпідставними та не підтверджуються матеріалами справи.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 03.08.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П. 

Мельничук О.Я.