ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7963/20          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Арсірій Р.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

08 липня 2020 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
суддя-доповідач          Сорочка Є.О.,
суддів           Коротких А.Ю., 
          Федотова І.В.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Печерського районного відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа Головне управління ДПС у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила: 
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Диких Олексія Олександровича , про відкриття виконавчого провадження № 60723892 від 27.11.2019;
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Диких Олексія Олександровича , про арешт коштів боржника від 27.11.2019;
- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Диких Олексія Олександровича , про стягнення виконавчого збору від 27.11.2019.
В подальшому позивачем було подано заяву, у якій нею зменшено розмір позовних вимог, у зв`язку із чим вона просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Диких Олексія Олександровича , про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2019 № 60723892.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року позов задоволено, а також вирішено вийти за межі позовних вимог:
- визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Диких О.О., про відкриття виконавчого провадження від 27.11.2019 № 60723892;
- визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Диких О.О., про арешт коштів боржника від 27.11.2019 № 60723892;
- визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, Диких О.О., про стягнення виконавчого збору від 27.11.2019 № 60723892.
Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що скасовані судом першої інстанції постанови є правомірними.
Судом апеляційної інстанції у судовому засіданні 23.06.2020 вирішено залучити Головне управління ДПС у м. Києві у якості третьої особи та витребувати додаткові докази щодо направлення та отримання ОСОБА_1 вимоги Головного управління ДПС у м. Києві від 08.05.2019 № Ф-222044-17, постанова про відкриття провадження (ВП № 60723892) за якою є предметом спору у даній справі.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 08.05.2019 ГУ ДПС у м. Києві винесено вимогу від 08.05.2019 №Ф-222044-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 21 030,90 грн.
Зазначена вимога за заявою податкового органу передана на виконання до Печерського районного відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Головним державним виконавцем Печерського районного відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 27.11.2019 відкрито виконавче провадження №60723892 про примусове виконання вимоги від 08.05.2019 №Ф-222044-17.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відповідачем не досліджено питання належності строку пред`явлення податкової вимоги до виконання, а тому передчасною є висновок про відкриття виконавчого провадження. 
Виходячи за межі позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що оскільки у відповідача не було підстав для відкриття виконавчого провадження, то постанови про арешт коштів боржника та про стягнення виконавчого збору також підлягають скасуванню.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
За змістом частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.
Статтею 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Згідно пунктів 6, 7 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню), строк пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення;
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження <…>. 
Згідно пунктів 1, 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.
За змістом частин першої, другої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом, який може бути пред`явлений до примусового виконання шляхом подання відповідної заяви стягувачем протягом трьох місяців, які обчислюються з дня набрання такою вимогою законної сили.
Таким чином, при надходженні виконавчого документа виконавець має перевірити дату набрання ним законної сили та дотримання строку пред`явлення його до виконання.
У разі недотримання цього строку, вимога про сплату боргу повертається стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 1 або 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Звертаючись до суду із позовом, позивач вказував, що відповідачем відкрито виконавче провадження всупереч порушення тримісячного строку пред`явлення вимоги до виконання. Водночас, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вказав, що стягувачем не надано, а відповідачем не перевірено чи направлялася вимога позивачу, тобто чи набрала вона чинності.
Так, згідно частин першої, четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.
Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.
Відповідно до пункту 5 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) у разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що вимога про сплату недоїмки набуває чинності (є узгодженою) після закінчення десятиденного строку, який обчислюється з дня отримання вимоги платником або, у разі її оскарження, з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду.
На виконання вимоги суду щодо надання до 03.07.2020 доказів щодо направлення та отримання ОСОБА_1 вимоги Головного управління ДПС у м. Києві від 08.05.2019 № Ф-222044-17, постанова про відкриття провадження (ВП № 60723892) за якою є предметом спору у даній справі, Головним управлінням ДПС у м. Києві з порушенням встановленого судом строку, 07.07.2020 подано до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення документів, а саме: копію вимоги Головного управління ДПС у м. Києві від 08.05.2019 № Ф-222044-17, довідку відділення поштового зв`язку із відміткою про повернення поштового відправлення «за закінченням встановленого строку зберігання», рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення без відмітки про отримання.
Колегія суддів наголошує, що з наданих Головним управлінням ДПС у м. Києві скан-копій неможливо встановити зміст поштової кореспонденції, дату її направлення, а також дату її повернення відправнику.
Таким чином, за наявних у матеріалах справи та витребуваних судом документів неможливо встановити ні дати фактичного отримання позивачем вимоги Головного управління ДПС у м. Києві від 08.05.2019 № Ф-222044-17, ні дати, з якої така вимога вважається належним чином врученою позивачу (зокрема в разі із її неотриманням з незалежних від контролюючого органу причин).
Тому, оскільки матеріали справи не містять належного доказу факту, з яким закон пов`язує набрання вимогою чинності, колегія суддів дійшла висновку, що на час подання вимоги державному виконавцю, вона не була чинною, а отже підстави для відкриття виконавчого провадження за такою вимогою були відсутні.
При цьому, колегія суддів наголошує, що у державного виконавця дійсно відсутні повноваження здійснювати додаткову перевірку дати набрання виконавчим документом чинності, яка вказана у ньому. Тому, суд апеляційної інстанції констатує, що безпідставне відкриття виконавчого провадження мало місце не з вини відповідача та не внаслідок протиправності його дій, проте це не нівелює висновків про протиправність оскаржуваного рішення про відкриття виконавчого провадження.
Суд першої інстанції виходячи за межі позовних вимог також встановив факт винесення у виконавчому провадженні, яке відкрито згідно оскаржуваної постанови відповідача, інших постанов, зокрема про арешт коштів боржника та стягнення виконавчого збору. У зв`язку із цим, враховуючи визнання неправомірним відкриття виконавчого провадження, суд з метою повного захисту прав позивача, вирішив скасувати також і вказані рішення відповідача.
Беручи до уваги, що питання неправомірності виходу за межі позовних вимог скаржником в апеляційній скарзі не ставиться, то колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Печерського районного відділу держаної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач          Є.О. Сорочко

Суддя          А.Ю. Коротких

Суддя          І.В. Федотов