ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6129/20 Справа № 215/1492/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Науменко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 215/1492/16-ц
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Зубакової В.П.,
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,
секретар судового засідання: Євтодій К.С. 
сторони
стягувач: ОСОБА_1 ,
боржник: ОСОБА_2 ,
заінтересована особа: приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Мосейко Анжела Геннадіївна, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  30 квітня 2020 року, яка ухвалена суддею Науменко Я.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 квітня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії приватного виконавця Мосейко А.Г. та просила визнати протиправними дії приватного виконавця Мосейко А.Г. щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 61073473 на користь незазначеного в виконавчому листі стягувача – ОСОБА_1 , та винесення постанов про відкриття виконавчого провадження ВП № 61073473, про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 61073473, про розмір мінімальних витрат № 61073473, про арешт майна боржника № 61073473 і скасувати всі перераховані постанови, зобов`язати приватного виконавця Мосейко А.Г. повернути виконавчий лист, виданий 13.06.2018 року Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 215/1492/16-ц стягувачу, зазначеному у цьому виконавчому листі – ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 
В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що  30.01.2020 року вона отримала чотири постанови від 25.01.2020 року, що винесені приватним виконавцем Мосейко А.Г., а саме: про відкриття виконавчого провадження ВП №61073473; про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат; про арешт майна боржника. 
Вважає всі постанови незаконними, а дії приватного виконавця щодо винесення цих постанов, протиправними, оскільки приватний виконавець відкрив виконавче провадження на виконання виконавчого листа №215/1492/16-ц, виданого 13.06.2018 року Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. 
Із зазначеного виконавчого листа вбачається, що суд стягувачем визначив ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», при цьому виконавче провадження розпочато без заяви стягувача, зазначеного у виконавчому документі, і на користь особи, яка в цьому виконавчому документі відсутня. 
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії приватного виконавця Мосейко Анжели Геннадіївни щодо відкриття виконавчого провадження ВП №61073473 на виконання виконавчого листа у справі №215/1492/16-ц, виданого 13.06.2018 року Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області; заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 – відмовлено.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення її скарги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що суд першої інстанції не встановив той факт, що виконавчий документ належав іншому стягувачу, а примусова реалізація здійснювалась стосовно частини майна у спільній частковій власності, виділеній в натурі.
Посилається на Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17.12.2019 року у справі № 215/2967/18, в якій, на думку ОСОБА_2 , чітко встановлений преюдиційний факт, щодо відкриття виконавчого провадження. Стягувач ОСОБА_1 має отримати в порядку ч.5 ст. 442 ЦПК України виконавчий лист, де саме вона буде зазначена стягувачем, а не попередній стягувач – Банк.
Просить також скасувати постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 26.02.2020 року (щодо житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 ), про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 26.02.2020 року (щодо 1/3 нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ), про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26.02.2020 року (щодо 1/3 нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ), про опис та арешт майна(коштів) боржника від 26.02.2020 року (щодо житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 ), висновок про вартість майна (щодо 1/3 нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 ), протокол аукціону від 30.03.2020 року, акт про проведення електронних торгів.
У відзиві  на апеляційну скаргу боржника, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи,приватний виконавець, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення, а ухвалу суду - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, представника боржниці ОСОБА_2 – адвоката Маленьку Л.І., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у сумі 33139,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн, а також судовий збір у сумі 133349,79 грн.
29 червня 2017 року ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” (первісний кредитор) відступило за плату ПАТ “Юнекс Банк” (новому кредитору), належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє первісного кредитора, як сторону – кредитора у кредитному договорі (№М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19.05.2008, який укладено між ВАТ “Райффайзен банк Аваль” та Боржником ( ОСОБА_2 ) та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором.
Згідно з актом приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 29 червня 2017 року, ПАТ “Райффайзен Банк Аваль” передав, а ПАТ “Юнекс Банк” прийняло, зокрема документи судового та/або виконавчого провадження, пов`язаного з правом вимоги за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди №М014/03-03/239 від 19.05.2008 за домовленістю.
29 червня 2017 року ПАТ “Юнекс Банк” (кредитор) відступив за плату ТОВ “Стандард фінанс групп” (новому кредитору) належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону у кредитному договорі (№М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди №М014/03-03/239 від 19.05.2008, який укладено між ВАТ “Райффайзен банк Аваль” та Боржником ( ОСОБА_2 ), та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором.
Згідно з актом приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 29 червня 2017 року, ПАТ “Юнекс Банк” передав, а ТОВ “Стандард фінанс групп” прийняло, зокрема документи судового та/або виконавчого провадження пов`язаного з правом вимоги за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19.05.2008 р. на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19.05.2008.
29 червня 2017 року було укладено договір відступлення права вимоги №29-06/17, згідно умов якого ТОВ “Стандард Фінанс Групп” (кредитор) відступило за плату ОСОБА_1 (новому кредитору) належні йому права вимоги за кредитним договором (№М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди № М014/03-03/239 від 19.05.2008, який укладено між ВАТ “Райффайзен банк Аваль” та Боржником ( ОСОБА_2 ), разом з додатками, а також додаткові угоди/договори до нього). Права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідклично та без можливості зворотного відступлення (викупу) (п.2.1.-2.2.).
Згідно з актом приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 29 червня 2017 року, ТОВ “Стандард фінанс групп” передало, а ОСОБА_1 прийняла, зокрема документи судового та/або виконавчого провадження пов`язаного з правом вимоги за кредитним договором №М014/03-03/240 від 19.05.2008 на основі Генеральної кредитної угоди №М014/03-03/239 від 19.05.2008.
Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2017 року замінено стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_1 . Ухвала набрала законної сили 10.08.2017 року.
Заочним рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 року задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом у сумі 33139,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн, а також судовий збір у сумі 133349,79 грн.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року у справі №215/1492/16-ц задоволено частково апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 – ОСОБА_4 . Заочне рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.10.2016 скасовано та ухвалене нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 року у розмірі 33139,47 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 22.02.2016 складає 889985,72 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 133349,79 грн..
Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі постанови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 року у справі №215/1492/16-ц ОСОБА_1 виданий виконавчий лист 13.06.2018. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 17 травня 2021 року (а.с.11, 68).
Постановою приватного виконавця Мосейко А.Г. від 25.01.2020 року відкрито виконавче провадження ВП №61073473 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа (а.с.33). 
Також, 25.01.2020 року приватним виконавцем Мосейко А.Г. винесені постанови у ВП №61073473 про арешт майна боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди (а.с. 31, 32, 33).
17.02.2020 року приватним виконавцем Мосейко А.Г. винесено постанову у ВП №61073473 про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження. (а.с. 45).
26.02.2020 року приватним виконавцем Мосейко А.Г. винесені постанови у ВП №61073473 про призначення суб`єкта оціночної діяльності – суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та про опис та арешт майна (а.с. 96-97, 99-100, 102, 106).
Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_2 ,суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець при винесені оскаржуваних постанов в спірному виконавчому проваджені діяла відповідно до закону та в межах своїх повноважень, тому правових підстав для задоволення скарги відсутні.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення, може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Положеннями ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно із приписами, що містяться у ч. ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»  сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.  Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.11.2013 у справі №6-122цс13.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звернулась до приватного виконавця з заявою про примусове виконання виконавчого документу, як новий стягувач, статус якого було підтверджено судом, відповідно до ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.08.2017 року про заміну стягувача з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_1 . Ухвала набрала законної сили 10.08.2017 року.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що дії приватного виконавця щодо відкриття провадження та в подальшому, інші виконавчі дії у цьому виконавчому провадженні, які були спрямовані на винесення оскаржуваних постанов, відповідали нормам ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5.
Посилання ОСОБА_2  в апеляційній скарзі на Постанову Дніпровського апеляційного суду від 17.12.2019 року у справі № 215/2967/18, в якій, на думку ОСОБА_2 , чітко встановлений преюдиційний факт щодо відкриття виконавчого провадження, колегія суддів не бере до уваги, оскільки у зазначеній постанові встановлено, що у спірному виконавчому провадженні відбулось правонаступництво у матеріальних правовідносинах, пов`язаних з правом вимоги ОСОБА_1 за кредитним договором № М014/03-03/240 від 19.05.2008 року, та до неї перейшов статус стягувача згідно змісту статей 512,514 ЦК України, крім того, колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 встановлені судами обставини трактує на свою користь.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.
При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаної скарги та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржниця.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Докази та обставини, на які посилається скаржниця в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Наведені скаржницею в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржницею норм процесуального закону.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала є обґрунтованою, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними у зв`язку з чим вона повинна бути залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від  30 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 21 серпня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: