КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
17 вересня 2020 року                                                                                 м. Київ
 
Унікальний номер справи № 757/59768/19-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5007/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого - Левенця Б.Б.,
  суддів - Гаращенка Д.Р., Невідомої Т.О.,
  за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Матійчук Г.О., по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, -
 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року у справі № 755/13507/15-ц з ОСОБА_3 , як поручителя за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та ТОВ «ЗАМ Україна» від 05 вересня 2013 року та між ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та ТОВ «ПАК-ЕКСПО» від 05 вересня 2013 року, стягнуто на користь ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» заборгованість за вищевказаними кредитними договорами в сумі 145 109,04 євро, 533 451 грн., 4 685 669,80 доларів США та 121 269,70 євро. 01 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження на підставі рішення суду.
28 лютого 2019 року між ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» укладено договір про відступлення прав вимоги. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року у справі № 755/13507/15-ц у виконавчому провадженні № 52076928 замінено стягувача на позивача, а 30 травня 2019 року державний виконавець ВПВР ДДВС МЮУ Валявський О.А. виніс постанову про заміну сторони виконавчого провадження № 52076928 на ТОВ «ФК «Конкорд Факторинг».
У ході виконання рішення стало відомо, що у ОСОБА_3 на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року у справі № 757/6633/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, виникло право власності на автомобіль BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 .
У відповіді Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України № 31/2911 від 09 квітня 2019 року повідомлено, що з 27 квітня 2011 року вказаний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_1 , проте, у порушення вимог закону право власності на автомобіль не було перереєстровано за ОСОБА_3 , що унеможливило накладення арешту на автомобіль.
Вважає, що право власності на автомобіль виникло у ОСОБА_3 у момент набрання законної сили рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року у справі № 757/6633/15-ц.
Постановою державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Валявським О. А. про арешт майна боржника від 11 червня 2019 року у виконавчому провадженні № 52076928 накладено арешт на автомобіль BMW Х6. Однак, звернення стягнення на автомобіль у межах виконавчого провадження № 52076928 є неможливим в зв`язку з відчуженням 05 червня 2019 року ОСОБА_1 спірного автомобіля ОСОБА_2 .
Зазначав, що дії ОСОБА_1 направлені на перешкоджання виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 кредитної заборгованості, у зв`язку з чим позивач позбавлений можливості задовольнити свої вимоги до ОСОБА_3 за рахунок звернення стягнення на автомобіль.
Враховуючи наведене, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу № 8048/2019/1501646 автомобіля BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 від 05 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 4-10).
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2020 року вказаний позов ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» залишено без задоволення (т. 1 а.с. 158-159).
Не погодившись з рішенням районного суду, 07 липня 2020 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» - адвокат Пашинін О.А. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (т. 2 а.с. 1-7).
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судове рішення є однією з передбачених законом підстав набуття права власності на транспортний засіб. Так, державна реєстрація не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Тому незважаючи на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не здійснили перереєстрацію права власності на автомобіль, жодним чином не вплинуло на перехід права власності до ОСОБА_3 на підставі рішення суду, а отже на момент укладення оспорюваного договору законні підстави розпоряджатися автомобілем у ОСОБА_1 були відсутні. Зазначив, що у порушенням ч. 2 ст. 203 ЦК України, укладаючи договір купівлі-продажу автомобіля, ОСОБА_1 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для вчинення відповідного правочину, що є самостійною підставою для визнання договору недійсним. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
 
У судовому засіданні ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» - адвокат Панчишин А.В. підтримав апеляційну скаргу, представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Курочкін О.О. заперечував проти скарги і просив її відхилити.
Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 , була сповіщена телефонограмою, що забезпечує фіксацію такого повідомлення. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 її представник - адвокат Курочкін О.О. в суді апеляційної інстанції не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Відповідач ОСОБА_2 був сповіщений врученням повідомлення особисто про що свідчить підпис і відмітка працівників пошти. Повідомлення ОСОБА_3 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за вказаною ним адресою, заява про зміну адреси місця проживання (знаходження) від ОСОБА_3 до суду не надходила (т. 2 а.с. 80-94).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).
            Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що право власності на автомобіль BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 не було оформлено за ОСОБА_4 у встановленому законом порядку, тому він не був власником спірного автомобіля станом на день його продажу 05 червня 2019 року.
Колегія суддів не погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 вересня 2013 року між ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» та ТОВ «ЗАМ Україна» був укладений договір про здійснення кредитних операцій № 0905/01 за яким Банк мав надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 140 000 євро та 500 000 грн. Від імені позичальника ТОВ «ЗАМ Україна» кредитний договір підписаний директором ТОВ «ЗАМ Україна» - ОСОБА_3   (т. 1 а.с. 11-22).
В цей же день, 05 вересня 2013 року між ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» та ТОВ «ПАК-ЕКСПО» був укладений договір про здійснення кредитних операцій № 0905/02 за яким Банк мав надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 4 520 695.38 доларів США та 180 000 євро. Від імені позичальника ТОВ «ПАК-ЕКСПО» кредитний договір підписаний директором ТОВ «ПАК-ЕКСПО» - ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 23-35).
На забезпечення виконання кредитних зобов`язань ТОВ «ЗАМ Україна»  і   ТОВ «ПАК-ЕКСПО» між Банком та ОСОБА_3 05 вересня 2013 року були укладені договори поруки № 0905/01/S-3 і № 0905/01/S-4 за якими ОСОБА_3 зобов`язувався солідарно відповідати за кредитними зобов`язаннями ТОВ «ЗАМ Україна»  і   ТОВ «ПАК-ЕКСПО» за укладеними кредитними договорами від 05 вересня 2013 року 0905/01 і 0905/02 (т. 1 а.с. 60-66).   
Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року у справі № 755/13507/15-ц з ОСОБА_3 , як з солідарного боржника - поручителя за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та ТОВ «ЗАМ Україна» від 05 вересня 2013 року та між ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та ТОВ «ПАК-ЕКСПО» від 05 вересня 2013 року, стягнуто на користь ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» заборгованість за договорами про здійснення кредитних операцій в сумі 145 109,04 євро, 533 451,00 грн., 4 685 669,80 доларів США та 121 269,70 євро (т. 1 а.с. 67-68).
Постановою старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Кошкера І.А. від 01 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52076928 з виконання заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року та того ж дня винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 та оголошення заборони на його відчуження (т. 1 а.с. 69-70).
28 лютого 2019 року між ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» укладено договір про відступлення прав вимоги, у тому числі щодо вимог до ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 71-78).
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року у справі № 755/13507/15-ц у виконавчому провадженні № 52076928 замінено стягувача на ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг», а 30 травня 2019 року державний виконавець ВПВР ДДВС МЮУ Валявський О.А. виніс постанову про заміну сторони виконавчого провадження № 52076928 (т. 1 а.с. 79-80).
Встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року у справі № 757/6633/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя здійснено поділ спільного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_3 визнано право власності на машиномісця НОМЕР_6 та № НОМЕР_3 в підземному паркінгу по АДРЕСА_2, а також на автомобіль BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 81-82).
Постановою старшого державного виконавця ВПВР ДДВС МЮУ Валявського О.А. від 11 червня 2019 року накладено арешт на машиномісця НОМЕР_6 та № НОМЕР_3 в підземному паркінгу по АДРЕСА_2, а також на автомобіль BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 85).
 З відповіді Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України № 31/705аз від 22 серпня 2019 року вбачається, що автомобіль BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 з 27 квітня 2011 року зареєстрований за ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 88).
05 червня 2019 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу 8048/2019/1501646 продала автомобіль BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 87).
Того ж дня на підставі договору купівлі-продажу 8048/2019/1501646 від 05 червня 2019 року BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 було перереєстровано автомобіль за покупцем ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 88).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (ч. 5 ст. 11 ЦК України).
            Виникнення права власності на транспортний засіб не пов`язано з його державною реєстрацією, яка полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків (ст. 34 Закону України «Про дорожній рух»).
Суд першої інстанції, посилаючись на п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, зробив висновок, що факт наявності рішення суду, як підстава набуття права власності, без реального зняття з реєстрації/перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від однієї особи до іншої.
Проте, згідно з пунктом 7 вказаного Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що обов`язок зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів, мають тільки власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах.
Невчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на виконання визначеного чинним законодавством зобов`язання протягом десятиденного строку, після набрання законної сили рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року, зареєструвати (перереєструвати) транспортний засіб не може бути визнано підставою для висновку про не набуття ОСОБА_3 права власності на вищевказаний автомобіль BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 .  
Таким чином, висновки суду першої інстанції, що моментом набуття права власності на транспортний засіб є момент державної реєстрації такого права, є помилковими та суперечать вищенаведеному, оскільки чинне законодавство не визначає набуття права власності на рухоме майно (автомобіль) моментом проведення державної реєстрації такого права. 
Врахувавши вищезазначене, положення частини 5 ст. 11, ст. 328 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_3 набув право власності на автомобіль BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року, яке набрало законної сили.
На час ухвалення вищевказаного рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2016 року, ОСОБА_3 мав невиконані боргові зобов`язання встановлені заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року у справі № 755/13507/15-ц, зокрема, в сумі 145 109,04 євро, 533 451,00 грн., 4 685 669,80 доларів США та 121 269,70 євро.  
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).
Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 658 цього Кодексу).
ОСОБА_1 , уклавши 05 червня 2019 року від власного імені договір купівлі-продажу № 8048/2019/1501646 автомобіля BMW Х6, р.н. НОМЕР_2 з ОСОБА_2 , здійснила розпорядження майном (продаж автомобіля), право власності на яке за набравшим законної сили  рішенням суду від 28 липня 2016 року було визнано за іншою особою ( ОСОБА_3 ).
Статтею 14 ЦПК України (в редакції Закону 2004 рокучинного на час ухвалення рішення про поділ майна подружжя), визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідні положення передбачені і ст. 18 ЦПК України чинного на час розгляду справи судом. 
Статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок.
Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.
При цьому, ОСОБА_1 не може вважатись особою, яка не була обізнана із вищевказаним рішенням суду від 28 липня 2016 року у справі № 757/6633/15-ц, оскільки за змістом вказаного рішення, судом розглянуто справу і задоволено позов саме ОСОБА_1 , її представник брав участь у розгляді справи, а представник відповідача ОСОБА_3 позов визнав і проти його задоволення не заперечував (т. 1 а.с. 81-82).  
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. Проти ОСОБА_3 , який за рішенням суду від 28 липня 2016 року визнаний власником автомобіля, було ухвалено рішення суду від 24 березня 2016 року про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження. ОСОБА_1 , яка після розірвання шлюбу, поділу майна подружжя і визнання права власності на автомобіль за колишнім чоловіком ( ОСОБА_3 ) укладає договір за яким здійснює продаж цього автомобіля, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг», оскільки укладається договір купівлі-продажу, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц зазначила, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.
При цьому суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі N 924/1473/15 (провадження N 12-15гс19)). 
Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі N 761/6144/15-ц (провадження N 61-18064св18)).
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
            Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.
Проте суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, не застосувавши до спірних правовідносин правову норму, яка підлягає застосуванню.
Зазначені позивачем на обґрунтування заявленого позову і встановлені по справі фактичні обставини охоплюються диспозицією ст. 228 ЦК України. 
Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 05 червня 2019 № 8048/2019/1501646 є таким, що порушує публічний порядок оскільки умисно укладений ОСОБА_1 всупереч рішенню Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2016 року за яким право власності на автомобіль було визнано за особою, яка не є стороною цього договору ( ОСОБА_3 ), з метою уникнення сплати боргу боржником ( ОСОБА_3 ) на виконання судового рішення про стягнення боргу, а тому відповідно до статей 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.
Доводи представника ОСОБА_1 - адвоката Курочкіна О.О. в суді апеляційної інстанції, що такі дії можуть порушувати лише право ОСОБА_3 , який правочину не оспорював, колегія суддів визнала неспроможними та відхилила, оскільки дії ОСОБА_1 щодо продажу вищевказаного автомобіля фактично відбувались в інтересах ОСОБА_3 , який внаслідок укладення оспорюваного правочину уникав звернення кредитором стягнення на вищевказаний автомобіль.  
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що згідно зі ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення районного суду - скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
 
Щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст.141 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до платіжного доручення № 697 від 01 листопада 2019 року позивачем сплачено 1 921,00 грн. судового збору за подачу позову, та за платіжним дорученням № 897 від 30 червня 2020 року сплачено 2 881,50 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги (т. 1 а.с. 2, т. 2 а.с. 45).
Отже, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та розміру задоволених вимог, з  відповідачів підлягають відшкодуванню на користь ТОВ «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» судові витрати у розмірі 4 802,50 грн. (1 921,00 грн. судового збору за подання позову та 2 881,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги).
Сторона позивача заявила про розподіл судових витрат (т. 1 а.с. 8).
За результатом апеляційного розгляду, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, апеляційна скарга підлягає задоволенню, отже, позивач має право на відшкодування йому відповідачами судового збору в розмірі по 960,50 грн. з кожного за розгляд справи районним судом та по 1 440,75 грн. з кожного судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» - задовольнити.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2020 року - скасувати, ухвалити нове.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу № 8048/2019/1501646 автомобіля BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 від 05 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» (ЄДРПОУ - 40487592) 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 1 440 (одна тисяча чотириста сорок) грн. 75 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Конкорд Факторинг» (ЄДРПОУ - 40487592) 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи районним судом та 1 440 (одна тисяча чотириста сорок) грн. 75 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 17 вересня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець
 
                                                                                                          Д.Р. Гаращенко
 
                                                                                                          Т.О. Невідома