КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД             

єдиний унікальний номер справи: №753/11340/19
номер провадження №22-ц/824/3991/2020
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
02 червня 2020 року Київський апеляційний суд  в складі колегії суддів:
 
судді - доповідача:                                                 Білич І.М.
суддів:                                                                    Лапчевської О.Ф., Іванченка М.М.
при секретарі:                                                        Кемському В.В.
за участю: представника позивача                      ОСОБА_1 
                   представника відповідача                   Лук ’ янчука А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Лук`янчука Артема Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О.,
по цивільній справі № 753/11340/19 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_3 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», про відшкодування збитків в порядку регрессу.
 
                                                       в с т а н о в и л а :
 
У червні 2019 року позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся з позовом до ОСОБА_3 , в якому у порядку регресу просив стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 24 632 грн. 80 коп.
 Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 30.01.2018 року між позивачем  та ОСОБА_4 був укладений договір добровільного майнового страхування наземного транспорту. 04.05.2018року відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю
застрахованого автомобіля та автомобіля  під керуванням ОСОБА_3 , яку було визнано винною у вчиненні вказаної ДТП. На виконання умов договору добровільного страхування, позивач на рахунок СТО, яка виконувала ремонтні роботи пошкодженого транспортного засобу,перерахувавстрахове відшкодування у розмірі 62 781,37 грн.
Після звернення позивача до страховика винної у ДТП особи -ПрАТ «СК «Альфа страхування», останнєкомпенсувало позивачеві сплаченестрахове відшкодування насуму 38 148,57грн. Виходячи з того, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 24 632,80 грн. є фізичним зносом пошкодженого автомобіля, що не підлягає виплаті страховиком винної особи, позивач вважав, що відповідач, як безпосередньо винна у ДТП особа, зобов`язана відшкодувати вказану суму.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2019 року ПрАТ «СК «Альфа Страхування» залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року позов задоволено.
 Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в порядку регресу збитки, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, в сумі 24 632,80 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Не погодившись з рішенням суду, представник відповідача подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення скасувати та ухвалите нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» з лімітом відповідальності за шкоду завдану майну третіх осіб - 100 000 грн., а отже саме страховик є відповідальною особою за відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу ОСОБА_4 . Зазначаючи також, що реальними збитками в даному випадку є страхове відшкодування з урахуванням фізичного зносу ТЗ. Крім того, скаржник посилався на те, що в матеріалах справи відсутній звіт про оцінку матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу.
 
Представник ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому  просив апеляційну скаргу залишити без задоволення за безпідставністю доводів відповідача, а рішення суду - без змін.
 
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав викладених у ній.
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування», будучи повідомленою про розгляд справи в установленому законом порядку, в судове засідання не з`явилася, поважність причин своєї неявки суду  не повідомила.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у  відсутність нез'явившихся осіб в силу вимог ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Судом  при розгляді встановлено, що 30.01.2018 року між страховиком ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та страхувальником ОСОБА_4  укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ124843, відповідно до умов якого страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_1 .
04.05.2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю
автомобіля «Mazda 3», д.н.з. НОМЕР_1 , та автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 05.06.2018 року, особою, винною у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, є ОСОБА_3 .
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, обставина вини ОСОБА_3 у спричиненні указаного ДТП доказуванню не підлягає.
04.05.2018 рокуОСОБА_4 повідомив позивача про настання страхового випадку та подав заяву про виплату страхового відшкодування.
Згідно акту виконаних робіт від 30.06.2018 року № 1097841, складеного ДП «Авто Інтернешнл» вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mazda3», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 69 120,73 грн. з урахуванням ПДВ.
Страховими актами від 24.05.2018 № UA2018050400042/L01/01 та від 04.07.2018 № UA2018050400042/L01/02 позивач визначив вартість страхового відшкодування, виплата якого необхідна для проведення відновлювального ремонту автомобіля страхувальника, на підставі ремонтної калькуляції №196792 від 22.05.2018 року системи Audatex, в загальному розмірі 62 781,38 грн.
Платіжними дорученнями від 25.05.2018 року та від 06.07.2018 року сума страхового відшкодування в розмірі 62 781,37 була перерахована на рахунок ДП «Авто Інтернешнл» з призначенням платежу «страхове відшкодуванню ОСОБА_4 ».
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Альфа Страхування» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6630974.
Після звернення до страховика винної особи, позивач отримав від ПрАТ «СК «Альфа Страхування» виплату страхового відшкодування в сумі 38 148,57 грн.
Вказана сума була вирахувана страховиком винної особи на підставі вказаної вище ремонтної калькуляції №196792 від 22.05.2018 року, згідно якої вартість відновлювального ремонту складає 64 425,58 грн. без урахування зносу та 38 148,57 грн. з урахуванням зносу.
 
Задовольняючи позов ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», суд першої інстанції виходив з того, що сума фізичного зносу в силу вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не підлягає стягненню зі страховика, а тому має бути стягнута з винної в ДТП особи.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Доводи апеляційної скарги в частині безпідставного не взяття до уваги судом першої інстанції того, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового  страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України « Про обов`язкове страхування  цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування ( зокрема у випадках передбачених у ст. 37 цього Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. А відтак покладення обов`язку з відшкодування  шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно -правоовї відповідальності, на думку колегії суддів не ґрунтується на нормах діючого законодавства і матеріалах справи.
Так, як правовідносини у сфері майнового страхування регулюються  Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.
Згідно із ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування»(суброгація) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
 
Відносини між винною у ДТП особою - ОСОБА_3 та її страховиком - ПрАТ «СК «Альфа страхування» регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЦК України, а також договором(полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/6630974.
Відповідно указаного полісу ліміт відповідальності страховика  на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн., розмір франшизи - 0 грн.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. 
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За висновком Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, з яким погодився Верховний Суд у постанові по справі №686/17155/15-ц від 03.10.2018 року, вказувалося, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика в силу положень закону не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від ліміту страхового відшкодування (страхової виплати).
Відносини між винною особою та її страховиком регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами ст. 29 Закону № 1961-IV, згідно з якою у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
 
Таким чином, оскільки ПрАТ «СК «Альфа страхування» виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному ст.29 Закону № 1961-IV, тобто з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності), а тому відповідна різниця (вартість фізичного зносу) підлягає стягненню з винної особи.
Отже, враховуючи, що страховою компанією винної у ДТП особи виплачено позивачеві кошти у розмірі 38 148,57 грн., що на 24 632,80 грн. менше, ніж встановлений розмір збитків, заподіяних потерпілій особі внаслідок ДТП, то вказана різниця підлягає відшкодуванню винною в ДТП особою - ОСОБА_3 .
 
Доводи апеляційної скарги частині того, що позивачем не доведено належними доказами розмір заподіяних збитків, на думку колегії суддів, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Так, в матеріалах справи наявна ремонтна калькуляція системи AUDATEX №196792 від 22.05.2018 року, згідно якої вбачається, що вартість відновлювального ремонту ТЗ потерпілої в ДТП особи складає 64 425,58 грн. (а.с. 104-108).
Право проводити виплату страхового відшкодування згідно даних системи AUDATEX передбачено договірними умовами, наявними між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та застрахованою особою - ОСОБА_4 , зокрема п. 10.22.1 Загальних умов страхування у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», які є невід`ємною частиною договору добровільного страхування наземного транспорту № АМ124843.
 
При цьому, враховуючи, що в договорі сторонами погоджено варіант виплати страхового відшкодування «Майстерня», страховик компенсує страхувальнику вартість відновлювального ремонту без врахування суми фізичного зносу, що не суперечить положенням Закону України «Про страхування».
Таким чином, позивачем правомірно сплачено ОСОБА_4 всю суму відновлювального ремонту за вирахуванням сплаченої страхувальником франшизи.
 
Згідно положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Зі змісту ч. 2 ст. 1192 ЦК України слідує, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, може визначатися відповідно до реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
При проведенні відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу потерпілої в ДТП  особи, реальна вартість робіт визначалася без врахування коефіцієнту фізичного зносу ТЗ, оскільки встановленню підлягали нові деталі та механічні вузли.
Так, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 року №6, якщо для відновлення попереднього стану речі,  що мала  певну зношеність (наприклад,  автомобіля),  були використані нові вузли, деталі,  комплектуючі  частини іншої модифікації,  що випускаються взамін   знятих   з   виробництва   однорідних   виробів,   особа, відповідальна  за шкоду,  не вправі вимагати врахування зношеності майна  або  меншої   вартості   пошкоджених   частин   попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при  відшкодуванні збитків).
 
Оскільки ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до умов договору майнового страхування виплатило потерпілій особі повну суму відновлювального ремонту без вирахування фізичного зносу ТЗ у розмірі 62 781,37 грн., то саме з вимогою про відшкодування указаної суми позивач мав право звернутися до страховика винної у ДТП особи.
При цьому, як вже зазначалося вище, у ПрАТ «СК «Альфа Страхування» на підставі ст. 29 Закону № 1961-ІV виник обов`язок з компенсації позивачу страхового відшкодування, але за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу ТЗ, а тому сплата відповідної різниці покладається на винну в ДТП особу.   
 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №755/18006/15-ц  в тій частині, що неправильним є покладення на особу, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, обов`язку з відшкодування шкоди, якщо така не перевищує ліміт відповідальності страховика, колегія суддів відхиляє, оскільки в указаній постанові Велика Палата дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди такою особою можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. 
Оскільки в даному випадку у страховика ПрАТ «СК «Альфа Страхування» не виник обов`язок з відшкодування шкоди в частині суми фізичного зносу транспортного засобу в силу положень статті 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідна сума в розмірі 24 632,80 грн. підлягає відшкодуванню саме винною в заподіянні шкоди особою - ОСОБА_3 на підставі ст. 1194 ЦК України.
 
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що  рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.     
 
Керуючись ст.ст. 368,  372, 374,375, 381 -384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу адвоката Лук`янчука Артема Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3   залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено19 червня  2020 року.
 
            Суддя-доповідач:
 
            Судді: