ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Клочко К.І.
22 червня 2020 р.	Справа № 440/4211/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Рєзнікової С.С. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання – Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Глобинської міської ради Полтавської області в Харківській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Глобинської міської ради Полтавської області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
встановила:
04.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Глобинської міської ради від 22.08.2019 року № 1215 «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 , про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки - цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, місце розташування: на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області (за рахунок земельної ділянки 5320686000:00:011:0163) з метою передачі у власність»;
- зобов`язати Глобинську міську раду надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, місце розташування: на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області за рахунок земельної ділянки 5320686000:00:011:0163.
В обґрунтування вимог позивач зазначив, що відмова відповідача у наданні дозволу позивачу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Глобинської сільської ради Глобинського району Полтавської області, є протиправною, оскільки спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності відповідача, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 04.06.2018 року № 3972-СГ, та не перебуває в оренді.
У відзиві на адміністративний позов відповідач, не погоджуючись з вимогами ОСОБА_1 , вказував, що 26.09.2019 року рішенням п`ятдесят другої сесії першого скликання Глобинської міської ради № 1388 було надано Приватному сільськогосподарському підприємству з орендними відносинами "Колос" (далі - ПСПОВ "Колос") дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) на місцевості меж земельної ділянки площею 14,0470 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, місце розташування: на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області. 
Також зазначив, що вказаним рішенням рекомендовано ПСПОВ "Колос" виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) на місцевості меж земельної ділянки, яка і є предметом даного спору.
Посилався на те, що земельна ділянка, на яку претендує позивач, перебуває у користуванні ПСПОВ "Колос".
Крім того, послався на те, що зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 02.01.2020 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.
Судове рішення вмотивовано тим, що відповідачем не надано суду доказів реєстрації права користування чи права оренди спірної земельної ділянки за третіми особами як станом на час прийняття оскаржуваного рішення, так і станом на час розгляду даної справи судом. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою з приводу відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідач, посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Аргументує вимоги апеляційної скарги відповідач тим, що спірна земельна ділянка перебуває у користуванні ПСПОВ «Колос» на підставі Договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого у Опришківській сільській раді, про що у книзі державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис 20.06.2000 року за №4, посвідченого в Пирогівській сільській раді, та у книзі нотаріальних дій вчинено запис 28.06.2000 року за №83. Договір пройшов державну реєстрацію у відповідності до чинного законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин.
Крім того, рішенням п`ятдесят четвертої (позачергової) сесії першого скликання Глобинської міської ради № 1681 від 12.11.2019 року затверджено ПСПОВ «Колос» «Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ПСПОВ «Колос» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області, кадастровий номер: 5320686000:00:011:0168». Надано ПСПОВ «Колос» дозвіл на укладення Додаткової угоди до Договору оренди землі, укладеного на підставі рішення 9 сесії 23 скликання Опришківської сільської ради від 28.04.2000 року, строком на 25 років зареєстрованого в Опришківській сільській раді 20.06.2000 року за №4, у зв`язку зі зміною власника земельної ділянки площею 14,0470 га, кадастровий номер: 5320686000:00:011:0168, та продовженням терміну дії договору оренди землі на 10 років (до 20.06.2035 року) з орендною платою 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Вказує, що вищевказані рішення прийняті в межах визначених законом повноважень та згідно чинного законодавства, не скасовані, та є обов`язкові до виконання.
Також зазначає, що згідно довідки виданої відділом у Глобинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області 17.12.2019 року за № 882/104-19, площі земельних ділянок від поділу раніше сформованої 5320686000:00:011:0163 становлять: 5320686000:00:011:0168 площа 14,0470 га; 5320686000:00:011:0169 площа 0,4005 га; 5320686000:00:011:0170 площа 0,4005 га. Таким чином, спірної земельної 5320686000:00:011:0163 площею 14,8480 га на час винесення рішення вже не існувало. 
Вказує, що на даний час на вище вказані земельні ділянки проведено державну реєстрацію права комунальної власності Глобинської міської ради та право оренди ПСПОВ «Колос», що підтверджується відповідними витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №196402629 від 15.01.2020 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №198453492.
Інші доводи апеляційної скарги аналогічні за змістом обґрунтуванню відзиву на позовну заяву.
За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення на підставі ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.
Судом установлено, що 10.08.2019 року позивач звернувся до Глобинської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Глобинської міської ради Глобинського району Полтавської області. До заяви позивач додав: копію паспорта, копію довідки про присвоєння РНОКПП, графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.
Рішенням 51 сесії 1 скликання Глобинської міської ради від 22.08.2019 року "Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 , про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, місце, розташування: на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області (за рахунок земельної ділянки 5320686000:00:011:0163), з метою передачі у власність" вирішено відмовити позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області (за рахунок земельної ділянки 5320686000:00:011:0163), в зв`язку з тим, що дана земельна ділянка перебуває в оренді (а.с. 11).
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом "б" частини першої статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Відповідно до частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно з частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Отже, відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення комунальної власності.
Згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Таким чином, Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на вказану норму Конституції України та положення статті 123 Земельного кодексу України суд зазначає, що неправомірною є відмова відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав інших ніж передбачено законом, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням 51 сесії 1 скликання Глобинської міської ради від 22.08.2019 року позивачу відмовлено в наданні дозволу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: на території Глобинської міської ради, Глобинського району, Полтавської області (за рахунок земельної ділянки 5320686000:00:011:0163), в зв`язку з тим, що дана земельна ділянка перебуває в оренді (а.с. 11).
Отже, в оскаржуваному рішенні відсутня жодна з підстав, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, за яких позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.
При цьому, надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.
Отже, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 18.09.2018 року у справі 806/5106/15 та від 27.02.2018 року у справі № 545/808/17.
Таким чином, оскаржуване рішення є необґрунтованим та безпідставним, а тому підлягає скасуванню.
Щодо доводів апеляційної скарги про втручання у дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, з наступних підстав.
Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).
Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.
Також, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова “може”.
Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, або ні. Безперечно, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин.
Зобов`язання Глобинської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою в даному випадку не буде втручанням суду в його дискреційні повноваження, а буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав останньому відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.
Оскільки процес надання позивачу формальних відмов може тривати нескінченно, то в даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання Глобинської міської ради надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.
Таке зобов`язання повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, який у своєму рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вказана правова позиція щодо дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 816/591/15-а та постанові від 18.10.2018 року у справі 818/1976/17.
Інші доводи апеляційної скарги означених висновків колегії суддів не спростовують.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Глобинської міської ради Полтавської області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 02 січня 2020 року, - без змін.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі тридцяти днів, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.С. Рєзнікова    Я.М. Макаренко   	
Постанова у повному обсязі складена і підписана 02 липня 2020 року.