УХВАЛА

15 червня 2020 року
м. Київ
Справа № 810/2517/18
Провадження № 11-177за20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Гриціва М. І., 
суддів Антонюк Н. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
перевірила заяву ОСОБА_1 на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити певні дії, і
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, у якому просив:
- поновити пропущений строк на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності через поважні обставини, пов`язані з важким станом здоров`я;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та вчинити дії щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, що становить 153000,00 грн, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок № 975), та Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року від № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 23 червня 2018 року у задоволенні позову відмовив.
Цей суд виходив з того, що позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права, що свідчить про відсутність законодавчо передбачених умов для призначення та виплати позивачу такої одноразової допомоги. У зв`язку з чим відмова Міністерство оборони України не потягла за собою порушення прав позивача, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 28 листопада 2018 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року скасував та прийняв нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив. Зобов`язав Міністерство оборони України призначити та вчинити дії щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності у розмірі, передбаченому Порядком № 975 та Законом № 2011-XII.
Суд апеляційної інстанції виходив з того, що у позивача наявні обґрунтовані підстави пропуску строку звернення до відповідача з відповідною заявою про реалізацію свого права на отримання одноразової грошової допомоги після спливу законодавчо визначеного трирічного строку з дня виникнення такого права.
Міністерство оборони України не погодилося з рішенням суду апеляційної інстанції і звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постановою від 13 травня 2020 року скасував постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2018 року залишив в силі.
ОСОБА_1 не погодився з рішенням суду касаційної інстанції і надіслав на адресу Великої Палати Верховного Суду заяву, у якій просить скасувати рішення суду касаційної інстанції. 
Прохання мотивує тим, що судове рішення є незаконними, прийнятими з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Із посиланням на положення статті 17 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в яких дається розуміння конвенційних принципів на ефективний засіб правового захисту, стверджує, що суд касаційної інстанції не врахував судову практику в подібних справах, чим порушив його право на отримання належної йому одноразової грошової допомоги.
Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дає вичерпний перелік підстав перегляду судових рішень Великою Палатою Верховного Суду.
Відповідно до частини третьої статті 23 цього Кодексу у випадках, визначених цим Кодексом, Велика Палата Верховного Суду переглядає в апеляційному порядку як суд апеляційної інстанції судові рішення у справах, розглянутих Верховним Судом як судом першої інстанції.
Частиною четвертою статті 22 КАС України визначено, що Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.
Згідно з частиною третьою статті 292 КАС України Велика Палата Верховного Суду переглядає в апеляційному порядку судові рішення Верховного Суду, ухвалені ним як судом першої інстанції.
Відповідно до статті 24 КАС України Верховний Суд переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції.
Згідно з частиною п`ятою статті 355 цього Кодексу рішення суду касаційної інстанції є остаточними і оскарженню не підлягають.
Зі змісту та спрямованості аргументів заяви ОСОБА_1 можна узагальнити, що її автор насправді пропонує, щоб Велика Палата Верховного Суду насамперед проревізувала і переглянула постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 травня 2020 року про скасування постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2018 року, яку цей суд ухвалив як суд касаційної інстанції за наслідками касаційного перегляду справи.
За правилами частин третьої-шостої статті 346 цього Кодексу суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Сулу, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду;
якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.
Справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.
Згідно зі статтею 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Не допускається касаційне оскарження судового рішення першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку.
Із наведеного нормативного процесуального регулювання випливає, що постанова суду касаційної інстанції про скасування судового рішення апеляційної інстанції є остаточною, вона не є тим видом судового рішення, що підлягає оскарженню, а Велика Палата Верховного Суду не є тим судовим органом, який має процесуальні повноваження переглядати судові рішення суду касаційної інстанції за правилами касаційного провадження та здійснювати відповідні процесуальні дії після такого перегляду. 
Доводи і аргументи заяви ОСОБА_1 не спростовують правових висновків цієї ухвали.
У зв`язку зі сказаним варто послатися також на рішення Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», який у пункті 24 цього рішення наголосив на тому, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, і, як зазначено Європейською комісією з прав людини у рішенні у справі «Занд проти Австрії» (доповідь від 12 жовтня 1978 року), термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)».
За частинами першою, другою статті 344 КАС України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції <…>, з урахуванням положень статті 341 цього Кодексу. Суд касаційної інстанції використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки правильності застосування норм матеріального і процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з частинами першою, третьою статті 166 КАС України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Відповідно до частини другої статті 167 цього Кодексу якщо заява (клопотання, заперечення) <…> є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Отже, оскільки заяви ОСОБА_1 є неприйнятною, тому її разом з доданими до неї матеріалами слід повернути заявнику.
Керуючись статтями 24, 166, 167, 344, 346 Кодексу административного самочинства України, Велика Палата Верховного Суду 
УХВАЛИЛА:
Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду заяви ОСОБА_1 на постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, про зобов`язання вчинити певні дії.
Заяву та додані до неї матеріали повернути ОСОБА_1 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                       М. І. Гриців
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                             Л. М. Лобойко
                                               В. В. Британчук                                          Н. П. Лященко
                                               Ю. Л. Власов                                               О. Б. Прокопенко
                                               Д. А. Гудима                                                В. В. Пророк
                                               В. І. Данішевська                                       Л. І. Рогач
Ж. М. Єленіна                                             О. М. Ситнік
О. С. Золотніков                                         О. С. Ткачук
О. Р. Кібенко                                                В. Ю. Уркевич
В. С. Князєв                                                 О. Г. Яновська