П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

08 липня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-8979                                       Головуючий у1-й інстанції - Ковалевська Л. М.
Унікальний № 591/5005/18                                                               Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                    за участю секретаря                           Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,-
 
у с т а н о в и л а:
 
У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,  в якому просив стягнути  суму боргу за борговим зобов`язанням по борговій розписці від 04 серпня 2017 року в розмірі 280 000 грн - основного боргу; 7 840 грн - інфляційних втрат та 4 402 грн 67 коп. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а всього: 292 242 грн 67 коп. (т. 1, а.с.6-7).
В обґрунтування позову зазначав, що 04 серпня 2017 року  він надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 280 000 грн строком на 6 місяців до 04 лютого 2018 року у вигляді безвідсоткової позики, що підтверджується розпискою. По закінченню шестимісячного строку він звернувся до відповідача з вимогою погасити борг, однак до теперішнього часу ОСОБА_1 не повернув заборгованість. 
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.
Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг по борговій розписці від 04 серпня 2017 року в розмірі 292 242 грн 67 коп. з яких: 280 000 грн - сума основного боргу, 7 840 грн - сума інфляційних втрат та 4 402 грн 67 коп. - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 2 922 грн 43 коп.  
 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи,  порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  (т. 2, а.с.1-3). 
У своєму відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Шпаков А. О. вказує, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 19 листопада 2018 року (а.с.23), в якій він зазначає, що з позовною заявою згоден, визнає факт одержання коштів від позивача та не заперечує проти стягнення заборгованості. Позивач наголошує, що відповідачем не спростовано обставину написання ним розписки на підтвердження отримання коштів та будь-яких клопотань ним не заявлялось.  
Стосовно посилань апеляційної скарги про перебування відповідача на стаціонарному лікуванні у відділенні Комунальної установи Сумська міська клінічна лікарня № 5, то на адвокатський запит до вказаної лікарні надано відповідь від 03 липня 2020 року № 01-27/8/1028, в якій повідомлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11 листопада 2019 року по 21 листопада 2019 року на стаціонарному лікуванні не перебував. Крім того, інтереси ОСОБА_1 у справі представляли його представники та представник Костенко Д. С. є обвинуваченим у декількох справах, пов`язаних із шахрайством. 
 
В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про місце та час апеляційного розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотне повідомлення про вручення  30 червня 2020 року особисто ОСОБА_1 судового повідомлення про розгляд справи, призначений на 08 липня 2020 року (т. 2, а.с.38).
07 липня 2020 року до апеляційного суду надійшла заява  ОСОБА_1  про розгляд справи без його участі.
Суд ухвалив розглядати справу за відсутності ОСОБА_1 , оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Шпакова А. О., який заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню  з таких підстав.
Судовим розглядом встановлено у суді першої інстанції встановлено таке. Відповідно до оригіналу боргової розписки 04 серпня 2017 року ОСОБА_1 отримано у борг від ОСОБА_2 кошти в сумі 280 000 грн, про що відповідач власноручно розписався у розписці, з визначеною датою повернення позики до 04 лютого 2018  року (а.с.8).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 районний суд виходив із того, що на підтвердження неповернутого відповідачем боргу за позикою, позивачем до матеріалів справи додано оригінал розписки від 04 серпня 2017 року. Ці обставини, з урахуванням вимог ст. 545 ЦК України, свідчать про невиконання ОСОБА_1 боргового зобов`язання перед позивачем. Також районний суд вважав обґрунтованими вимоги про стягнення трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України станом на 16 серпня 2018 в розмірі 4 402 грн 67 коп. та 7 840 грн - інфляційних втрат. Судом перевірено і прийнято до уваги представлений розрахунок суми, яка підлягає до стягнення.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову   ОСОБА_2 відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для задоволення позову   ОСОБА_2 , нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення  (а.с.229-230).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
          За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
          Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
          Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином  (ст. 599 ЦК України).
          Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
          Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
          Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
          Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
          У даному випадку матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 на підтвердження своїх вимог було надано оригінал розписки  від 04 серпня 2017 року, підписаної власноручно ОСОБА_1 наступного змісту: "Я, ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 виданий Зарічним РВСМУ УМВС України в Сумській області 04 листопада 1997 року, отримав від ОСОБА_2 280 000 гривень. Зобов`язуюсь повернути протягом шести місяців до 04 лютого 2018 року. Вказану суму отримав повністю".
          Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 взагалі не знає ОСОБА_2 , ніколи з ним не зустрічався та не брав в нього будь-які кошти спростовуються наявною в матеріалах справи розпискою яка свідчить про зворотне.
Відомості боргової розписки не спростовані відповідачем належними та допустимими доказами, посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не знайомий з позивачем та не позичав  у нього коштів також не підкріплені доказами.
 
Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
          Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
          Згідно цивільного процесуального законодавства,у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до ч.11 ст. 83 ЦПК України просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.
При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 81 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.
У даній справі  ОСОБА_1 , оспорюючи факт отримання позики від ОСОБА_2 за борговою розпискою від 04 серпня 2017 року, діючи на власний розсуд, не скористався процесуальним правом провести експертне дослідження на його замовлення та не заявив клопотання про призначення експертизи щодо вирішення питання виконання розписки не ним, а іншою особою.
Ураховуючи наведене, суд доходить висновку, що значення відомостей боргової розписки  ОСОБА_1 від 04 серпня 2017 року відповідачем у встановленому процесуальним законом порядку не спростовано.  
Доводи апеляційної скарги про те, що на дату складання розписки ОСОБА_1 перебував у Фастівській районній лікарні в неврологічному відділенні, а отже фізично не міг зустрітись з ОСОБА_2 у м. Суми та скласти боргову розписку, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані з огляду на таке.
Ураховуючи наявні у розпорядженні суду дані про стан здоров`я відповідача, апеляційним судом у порядку, визначеному ч. 3 ст. 367 ЦПК України, досліджено у якості нового доказу виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 4127 від 17 серпня 2017 року, згідно з відомостями якої  ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у м. Фастові з 02.08.2017 до 17.08.2017, неврологічне відділення (т.2, а.с.4).
Водночас у борговій розписці від 04 серпня 2017 року не зазначено місце (населений пункт, адреса, установа тощо) та час (години, хвилини) її складання.
З огляду на таке у суду немає підстав вважати, що перебування  ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні - це не в реанімації, виключало для нього можливість отримання позики та складання боргової розписки.
Доводи апеляційної скарги про те, що на момент винесення рішення відповідач перебував на лікуванні, участі в засіданнях не брав та будь-яких документів не отримував, районний суд позбавив його можливості  вчасно отримувати документи та подавати свої докази, не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач двічі подавав до суду заяву про розгляд справи без його участі (т. 1, а.с.23, 37). Крім того, його інтереси у справі представляли адвокати Костенко Д. С. та Калашников С. А. 
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення  немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.  
 
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року  залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України та/або у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складений 09 липня 2020 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома