Постанова                            
Іменем України
 
19 серпня 2020 року                      
м. Київ
 
справа № 592/3967/15-ц
провадження № 61-42840св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
за первісним позовом
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
за зустрічним позовом
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач- Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
третя особа - приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Рибалка Клавдія Дмитрівна,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Сумської області від 16 липня 2018 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Левченко Т. А., Ткачук С. С.,

ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
27 квітня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 вересня 2006 року між 
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SUH0GK06540073, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 17 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування ним строком до 18 вересня 2021 року.
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника цього ж дня між 
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SUH0GK06540073.
ОСОБА_1 належним чином не виконувала умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 06 квітня 2015 року утворилась заборгованість 
у розмірі 12 890,68 дол. США, яка складається з: 11 519,70 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 941,62 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 249,90 дол. США - комісії; 179,46 дол. США - пені.
07 квітня 2015 року відповідачам було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором, проте вимога, що була пред`явлена до поручителя, залишена без задоволення.
У зв`язку з цим позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2006 року 
у розмірі 12 890,68 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 300 352, 84 грн.
У серпні 2017 року ОСОБА_1 пред`явила зустрічний позовом до 
ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання недійсними договорів кредиту, іпотеки та поруки від 19 вересня 2006 року, посилаючись на те, що під час укладення кредитного договору банк приховав від неї повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту, чим фактично ввів її в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої суми, яку зобов`язалась сплатити позичальник, що є, на її думку, порушенням вимог статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» і підставою для визнання правочинів недійсними згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зазначала, що недійсність основного зобов`язання спричиняє недійсність зобов`язань, що його забезпечує.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь 
ПАТ КБ «Приватбанк» 1 725,76 дол. США, що складаються з: 416,74 дол. США - заборгованість за кредитом; 877,96 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 249,90 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 181,16 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, сплату яких прострочено ОСОБА_1 .
У задоволенні решти вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанк» частково, керувався тим, що на момент звернення до суду з позовом у банку було відсутнє порушене право на дострокове отримання від відповідачів всієї суми кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі, оскільки відповідно до пункту 2.3.3 кредитного договору та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» строк виконання відповідачем зобов`язання з повернення споживчого кредиту, сплати процентів та інших платежів за кредитним договором мав сплинути протягом шістдесяти денного терміну з дати отримання такого повідомлення, а  саме не раніше 07 липня 2015 року. Проте 
з позовом до суду банк звернувся 27 квітня 2015 року, через двадцять днів з дня направлення повідомлення про усунення порушення з виконання кредитного договору, тобто до закінчення строку виконання боржником зобов`язання 
з дострокового повернення кредиту. Подання кредитором позовної заяви 
є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, то відповідні дії не можуть розглядатися судом як вимога у розумінні статті 530 ЦК України, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому позивач має право на захист порушеного права шляхом стягнення з позичальника та поручителя поточної заборгованості в загальній сумі 1 725,76 дол. США солідарно. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю, оскільки судове рішення про часткове задоволення первісного позову повністю виключає можливість задоволення зустрічного позову.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Сумської області від 16 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2018 року 
в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» скасовано, в частині задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат змінено, прийнято постанову про часткове задоволення позову.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь 
ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 вересня 2006 року № SUH0GK06540073, яка виникла станом на 06 квітня 2015 року 
в розмірі 12 274,82 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом 
в сумі 10 099,52 дол. США; простроченої заборгованості за кредитом в сумі 1 096,57 дол. США; заборгованості за нарахованими процентами на поточну заборгованість в сумі 683,23 дол. США; заборгованість за нарахованими процентами на прострочену заборгованість в сумі 121,51 дол. США; заборгованість по щомісячній винагороді в сумі 249,90 дол. США, заборгованість по пені в сумі 491,39 грн.
У задоволенні решти вимог ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Апеляційний суд керувався тим, що повідомлення банку про необхідність погасити прострочену заборгованість в сумі 1 725,76 дол. США відповідачі отримали, що підтверджується реєстром поштових відправлень - рекомендованих листів, проте вимоги позивача не виконали у встановлений 
у повідомленні строк. А тому позивач, змінюючи дату повернення кредиту, 
у повному обсязі діяв відповідно до умов договору, його вимоги щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків і штрафних санкцій відповідачами не задоволені. Відтак порушене право позивача підлягає захисту. Сума позову підлягає частковому задоволенню в межах заборгованості, що знайшла своє підтвердження під час проведення судової економічної експертизи.
Аргументи учасників справи
У серпні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Сумської області від 16 липня 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила оскаржене судове рішення скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Касаційну скаргу мотивовано тим, що порядок нарахування пені апеляційним судом не перевірено, залишено поза увагою зміст вимог закону про те, що пеня повинна обчислюватися у національній валюті за кожен день прострочення. Враховуючи статтю 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суд першої інстанції зробив правильний висновок, що строк виконання відповідачем зобов`язання з повернення споживчого кредиту, сплати процентів та інших платежів за кредитним договором мав сплинути протягом шестидесятиденного терміну з дати отримання такого повідомлення, а саме: не раніше 07 липня 
2015 року. Апеляційний суд не з`ясував обставини справи, зокрема, про те, що банк перед укладенням кредитного договору приховав від споживача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупності вартості кредиту та вартості витрат, пов`язаних з одержанням та обслуговуванням кредиту, оскільки кредитний договір є договором споживчого кредиту, і банк зобов`язаний був дотримуватись вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Зміст касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються в частині задоволених позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому в іншій частині судові рішення в касаційному порядку не переглядаються.
Відзиву на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, зупинено виконання постанови Апеляційного суду Сумської області від 16 липня 2018 року до закінчення касаційного провадження.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
14 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві Краснощокову Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
19 вересня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SUH0GK06540073, відповідно до умов банк надав позичальнику споживчий кредит у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі  17 000 дол. США на строк по 18 вересня 2021 року включно зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
На забезпечення виконання зобов`язань позичальника цього ж дня між 
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SUH0GK06540073, а з ОСОБА_1 - договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К. Д., згідно з яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 31,11 кв. м, житловою - 17,2 кв. м.
Пунктом 5 договору поруки від 19 вересня 2006 року сторони передбачили, що 
у випадку невиконання ОСОБА_1 будь-якого зобов`язання, передбаченого пунктом 1 цього договору, ПАТ КБ «Приватбанк» направляє на адресу ОСОБА_2 письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань.
ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого, згідно з розрахунком банку, станом на 06 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 11 519,70 дол. США, у тому числі прострочене тіло - 416,74 дол. США; заборгованість за відсотками - 941,62 дол. США; в тому числі прострочені відсотки - 878,51 дол. США; заборгованість 
з комісії - 249,90 дол. США; в тому числі прострочена комісія - 249,90 дол. США; погашено пені, в тому числі списано 138,67 дол. США; заборгованість з пені - 179,46 дол. США; всього заборгованості за кредитом - 12 890,68 дол. США.
08 квітня 2015 року на адресу відповідачів було направлено повідомлення від 
07 квітня 2015 року, згідно якого відповідачами порушено зобов`язання за кредитним договором та договором поруки. Прострочена заборгованість складає 1 725,76 дол. США, у тому числі  416,74 дол. США заборгованість за кредитом, 877,96 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 249,90 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 181,16 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Зазначено, що у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, банк просив погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вказаний строк, на підставі статті 1050 ЦК України, умов кредитного договору та договору поруки від 19 вересня 2006 року, банк вимагає повернути суму кредиту 
в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції.
Згідно висновку судової економічної експертизи № 1413/1414 від 24 лютого 2017 року за наслідком дослідженням наданих документів заборгованість за договором № SUH0GK06540073 від 19.09.2006 року вказана у розрахунку станом на 06.04.2015 року у загальній сумі 12890,68 дол. США (у тому числі 11519,70 дол. США заборгованість за кредитом; 941,62 дол. США заборгованість за процентами за користування кредитом: 249,90 дол. США заборгованість за комісією за користування кредитом: 179,46 дол. США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором) документально не підтверджується. Загальна сума заборгованості за кредитним договором № SUH0GK06540073 від 19.09.2006 року, розрахована виходячи з наданих документів, станом на 06.04.2015 року складає 12274,82 дол. США, у тому числі: - заборгованість за кредитом складає 10099,52 дол. США; - прострочена заборгованість за кредитом складає 1096,57 дол. США; - заборгованість за нарахованими процентами на поточну заборгованість складає 686,23 дол. США ; - заборгованість за нарахованими процентами на прострочену заборгованість складає 121,51 дол. США ; - заборгованість по щомісячній винагороді складає 249,90 дол. США; - заборгованість по пені складає 21,09 дол. США. В межах наданих документів не надається за можливе встановити причину розбіжностей на суму (-) 615,86 дол. США. 
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають в його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило 
є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так 
і недоговірних зобов`язань.
За змістом частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі 
№ 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором».
Встановивши, що відповідно до пункту 2.3.3 кредитного договору та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» за вимогою банку від 07 квітня 2015 року строк виконання відповідачем зобов`язання з повернення споживчого кредиту мав сплинути протягом шестидесятиденного терміну з дати отримання такого повідомлення боржником, але не раніше 07 липня 2015 року, а з позовом до суду банк звернувся 27 квітня 2015 року, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що на момент звернення до суду з позовом у банку було відсутнє порушене право на дострокове отримання від відповідачів всієї суми кредитної заборгованості. Тому позивач має право на захист порушеного права шляхом стягнення з позичальника та поручителя лише сум простроченої заборгованості.
За встановлення розміру простроченої заборгованості згідно позовних вимог 
в розмірах -  416,74 дол. США заборгованості за кредитом, 877,96 дол. США заборгованості по процентам за користування кредитом та 181,16 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув ці кошти з відповідачів.
Апеляційний суд наведені висновку суду першої інстанції належним чином не спростував, у тому числі визначаючи зменшені показники розмірів простроченої заборгованості - 121,51 дол. США процентів на прострочену заборгованість та 491,39 грн. заборгованість по пені (21,09 дол. США).
Враховуючи наведене, межі вимог та доводів касаційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами та пенею.
Разом з цим колегія суддів не погоджується з висновками судів в частині стягнення 249,90 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом (винагороди за надання фінансового інструменту, передбаченої пунктом 1.1. кредитного договору).
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження 
№ 61-8862сво18) зроблено висновок, що: «оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору 
№ PLRPGK0000000002 від 28 травня 2008 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не 
є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла 
з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року».
Отже, суди безпідставно задовольнили позовні вимоги в частині стягнення зазначеної комісії.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що постанова апеляційного суду та частково рішення суду першої інстанції постановлені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку 
з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції змінити в частині загальної суми стягнення та заборгованості по комісії за користування кредитом, а в іншій частині - залишити без змін.
У зв?язку з цим не підлягає поновленню виконання постанови Апеляційного суду Сумської області від 16 липня 2018 року, зупинене ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року до закінчення касаційного провадження.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України 
у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
З огляду на результат вирішення касаційної скарги, судові витрати, понесені  ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної скарги у розмірі 
6 007,05 грн., підлягають стягненню на її користь з позивача.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 416, 436 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Сумської області від 16 липня 2018 року скасувати.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2018 року 
в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором змінити, виклавши абзац другий його резолютивної частини в такій редакції:
«Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 
в солідарному порядку 1475,86 дол. США, що складаються з: 416,74 дол. США - заборгованість за кредитом; 877,96 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 181,16 дол. США - пеня за договором».
В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 лютого 2018 року залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені у зв`язку 
з переглядом справи у суді касаційної інстанції, врозмірі 6 007,05 грн. 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Апеляційного суду Сумської області від 16 липня 2018 року втрачає законну силу.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                     В. І. Крат 
 
Судді:                                                                              І. О. Дундар
 
                                                                                      В. І. Журавель
 
                                                                                      Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук