ПОСТАНОВА 
Іменем України

06 серпня 2020 року                                                         м. Кропивницький
справа № 404/8169/18
провадження № 22-ц/4809/431/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:                
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Мурашка С.І.
        секретар Гончар В.В.
учасники справи:
заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону - Гриних А.О. 
представник квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький -Полонець О.А.
 
представник ОСОБА_1 - адвокат Тупало М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою  адвоката Тупало Максима Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2019 року, суддя Іванова Н.Ю., по цивільній справі за позовом заступника військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та з вимогою про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.
На обґрунтування позову зазначив, що на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону повідомлено суб`єкт владних повноважень - Міністерство оборони України про необхідність представництва військовою прокуратурою інтересів держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Кропивницький у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді. 
Заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону зазначив, що згідно з державним актом на право постійного користування землею серії КР № 00000066 від 22 жовтня 1993 року (реєстраційний № 136), виданого відповідно до рішення виконкому Кіровоградської міської ради від 14 квітня 1993 року № 269, Кіровоградській КЕЧ району (в теперішній час КЕВ міста Кропивницького) надано у постійне користування земельну ділянку загальною площею 1,13 га під будівництво житлових будинків та об`єктів соцкультпобуту на АДРЕСА_1 . 
Рішенням Кіровоградської міської ради від 10 березня 1994 року №195 вказана вище земельна ділянка збільшена на 1,645 га, що відповідно загальний розмір наданої Кіровоградській КЕЧ району в користування земельної ділянки, складає 2,775 га. 
Вищевказані землі за формою власності відносяться до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. 
Однак, рішенням Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року №3157 громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було передано безоплатно у власність земельні ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 90 кв.м., за рахунок вищевказаних земель оборони, які належать на праві постійного користування КЕВ міста Кропивницький. 
На виконання вказаного рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157 ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 06 травня 2010 року серії ЯИ № 690154 площею 0, 0030 га. 
В подальшому, виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради, 09 серпня 2010 року прийнято рішення № 724 про оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на гараж з присвоєнням адреси: АДРЕСА_3 . 
11 серпня 2010 року, на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № НОМЕР_1 , а саме на гараж, який розташований на спірній земельній ділянці КЕВ м. Кропивницький. 
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року по справі № 2а-2813/10/1170, частково задоволено позов військового прокурора Кіровоградського гарнізону та скасовано рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2013 року по справі № 404/995/13-ц, яке набрало законної сили, визнано недійсним та скасовано державний акт від 06 травня 2010 року серії ЯИ № 690154 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_3 .
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2016 року по справі № 404/6476/15-ц визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 09 серпня 2010 року за № 724 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № НОМЕР_1 . 
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року по справі № 2а-2813/10/1170 встановлено приналежність спірної земельної ділянки до земель оборони. 
Не зважаючи на відсутність у ОСОБА_3 відповідних правовстановлюючих документів, останньою на підставі договору купівлі-продажу № 218 від 27 березня 2015 року та № 216 від 27 березня 2015 року відчужено вказану земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:37:329:0084) площею 0,0030 га разом із розташованим на ній гаражем на користь ОСОБА_4 . 
Заступник прокурора зазначив, що договір купівлі-продажу № 216 від 27 березня 2015 року та № 218 від 27 березня 2015 року укладено всупереч актам цивільного законодавства, якими визначено особливий порядок відчуження земель оборони, а відтак спрямований на використання державної власності всупереч закону. 
На даний час відповідно до договору купівлі-продажу № 2332 від 06 грудня 2017 року, укладеному із ОСОБА_1 спірна земельна ділянка (номер запису про право власності: 23780256) разом із розташованим на ній самочинно збудованим ОСОБА_3 гаражем перебуває у володінні ОСОБА_1 .
Зазначено, що приймаючи до уваги набуття ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу № 2332 від 06 грудня 2017 року, укладеному з ОСОБА_4 , який в свою чергу став її власником за договором купівлі-продажу № 218 від 27 березня 2015 року, що не створює юридичних наслідків, розташування на вказаній земельній ділянці самочинно збудованого гаражу, оскільки всупереч вимогам закону останній розміщений на землях оборони, тобто на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети та щодо якої законодавчо встановлена заборона на її забудову подібними об`єктами нерухомості, ОСОБА_1 зобов`язана усунути перешкоди Міністерству оборони України та Квартирно-експлуатаційному відділу м. Кропивницький в користуванні земельною ділянкою, площею 0,0030 га, розташованої біля житлового будинку АДРЕСА_2 , шляхом знесення гаражу, площею 27 кв.м.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на даний час право власності на земельну ділянку, площею 0,0030 га та гараж розташований біля житлового будинку АДРЕСА_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 (реєстраційний номер майна: 608069935101, номер запису про право власності: 23780256, кадастровий номер: 3510100000:37:329:0084). 
Підставою для вчинення наведених реєстраційних дій стало набуття ОСОБА_1 права власності на вказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу № 2332 від 06 грудня 2017 року, укладеному з ОСОБА_4 , який в свою чергу став її власником за договором купівлі-продажу № 218 від 27 березня 2015 року, що не створює юридичних наслідків, з метою відновлення прав держави в особі Міністерства оборони України, як власника земельної ділянки, запис про проведену державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер майна: 637389935101, номер запису про право власності: 23780256) внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, підлягають скасуванню.
Просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу № 218 від 27 березня 2015 року та № 216 від 27 березня 2015 року предметом яких є земельна ділянка та гараж укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди Міністерству оборони України та Квартирно-експлуатаційному відділу м. Кропивницький в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом знесення гаражу загальною площею 27 кв.м., що розташований на земельній ділянці за кадастровим номером № 3510100000:37:329:0084 за адресою: АДРЕСА_3 . Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на земельну ділянку, площею 0,0030 га, біля житлового будинку АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 608069935101, номер запису про право власності: 23780256). Стягнути з відповідачів на користь військової прокуратури Південного регіону України судовий збір. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2019 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначається, що суд не врахував, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Крім того, суд невірно дійшов висновку, що майно є самочинним будівництвом, оскільки нерухоме майно (гараж) побудовано та введено в експлуатацію першим власником ОСОБА_3 та отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно та проведена державна реєстрація речового права. В мотивувальній частині рішення не зазначено, який договір купівлі-продажу суд вважає нікчемним та норму права, яка це встановлює.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29.01.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від заступника військового прокурора Кіровоградського гарнізону, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що судом першої інстанції вірно встановлені процесуальні підстави представництва інтересів держави в суді. Крім того, виходячи з того, що державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку здійснена на підставі нікчемного правочину, тому державна реєстрація права власності на земельну ділянку біля житлового будинку АДРЕСА_2 підлягає скасуванню.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19.02.2020 розгляд справи призначено на 19.03.2020 на 11 год.00 хв.
19.03.2020 розгляд справи відкладено у зв`язку із заявленим клопотанням учасника справи на 26.03.2020 року 12.30 год.
26.03.2020 розгляд справи відкладено на 09 квітня 12.00 год. у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.
09.04.2020 по справі оголошено перерву до 07.05.2020 11.30 год.
07.05.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку із заявленим клопотанням учасника справи. Перерва продовжена до 04.06.2020 10.30 год.
04.06.2020 розгляд справи не відбувся у зв`язку із заявленим клопотанням учасника справи. Перерва продовжена до 06.08.2020 року.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає  задоволенню частково з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що 22 жовтня 1993 року відповідно до рішення виконкому Кіровоградської міської ради від 14 квітня 1993 року № 269 видано Кіровоградській КЕЧ району державний акт на право постійного користування землею серії КР № 000 000 66, відповідно якого, надається у постійне користування 1.13 га землі в межах згідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування під будівництво житлових будинків та об`єктів соцкультпобуту на АДРЕСА_1. 
Рішенням Кіровоградської міської ради від 10 березня 1994 року №195 вказана вище земельна ділянка збільшена на 1,645 га, тобто загальний розмір наданої Кіровоградській КЕЧ району в користування земельної ділянки складає 2,775 га. 
Вищевказані землі за формою власності відносяться до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. 
Рішенням Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157 громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 передано безоплатно у власність земельні ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 90 кв.м., за рахунок вищевказаних земель оборони, які належать на праві постійного користування КЕВ міста Кропивницький. 
На виконання вказаного рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157 ОСОБА_3 отримала державний акт на права власності на земельну ділянку від 06 травня 2010 року серії ЯИ № 690154 площею 0, 0030 га. 
Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради, 09 серпня 2010 року прийнято рішення № 724 про оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на гараж з присвоєнням адреси: АДРЕСА_3 . 
11 серпня 2010 року на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № НОМЕР_1 , а саме на гараж, який розташований на спірній земельній ділянці КЕВ м. Кропивницький. 
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року по справі № 2а-2813/10/1170, частково задоволено позов військового прокурора Кіровоградського гарнізону та скасовано рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року по справі № 2а-2813/10/1170 встановлено приналежність спірної земельної ділянки до земель оборони. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2013 року по справі № 404/995/13-ц, визнано недійсним та скасовано державний акт від 06 травня 2010 року серії ЯИ № 690154. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2016 року по справі № 404/6476/15-ц визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 09 серпня 2010 року за № 724 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 218 від 27 березня 2015 року та № 216 від 27 березня 2015 року відчужено вказану земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:37:329:0084) площею 0,0030 га разом із розташованим на ній гаражем на користь ОСОБА_4 . 
На даний час спірна земельна ділянка разом з розташованим на ній самочинно збудованим гаражем перебуває у володінні ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції зазначив, що за приписами ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.
Суд першої інстанції зазначив, що спори, які виникають внаслідок незаконного відчуження військового нерухомого майна з постійного користування військових частин, установ Збройних Сил України з порушенням встановленого законом порядку призводять до порушення інтересів держави у сфері оборони та зачіпають інтереси всього Українського народу, що у відповідності до вимог ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» покладає на прокуратуру України здійснення представницьких повноважень в суді.
Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу та зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди Міністерству оборони України та Квартирно-експлуатаційному відділу м. Кропивницький в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення гаражу, оскільки  спірним договором беззаперечно порушуються права та інтереси позивачів. Виходячи з того, що  державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку здійснена на підставі нікчемного правочину, тому державна реєстрація права власності на земельну ділянку, площею 0,0030 га, біля житлового будинку АДРЕСА_2 підлягає скасуванню.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. 
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 13  ЦПК України  суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених   нею  вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та з вимогою про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою.
На обґрунтування позову зазначив, що на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону повідомлено суб`єкт владних повноважень - Міністерство оборони України про необхідність представництва військовою прокуратурою інтересів держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Кропивницький у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді. 
З матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 1993 року відповідно до рішення виконкому Кіровоградської міської ради від 14 квітня 1993 року № 269 видано Кіровоградській КЕЧ району державний акт на право постійного користування землею серії КР № 000 000 66, відповідно якого надається у постійне користування 1.13 гектарів землі в межах гідно з планом землекористування. Землю надано у постійне користування під будівництво житлових будинків та об`єктів соцкультпобуту на АДРЕСА_1. 
Рішенням Кіровоградської міської ради від 10 березня 1994 року №195 вказана вище земельна ділянка збільшена на 1,645 га,
Загальний розмір наданої Кіровоградській КЕЧ району в користування земельної ділянки складає - 2,775 га. 
Зазначена земельна ділянка за формою власності відносяться до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. 
Рішенням Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157 громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було передано безоплатно у власність земельні ділянки біля житлового будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 90 кв.м., за рахунок вищевказаних земель оборони, які належать на праві постійного користування КЕВ міста Кропивницький. 
На виконання вказаного рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157 ОСОБА_3 отримала державний акт на права власності на земельну ділянку від 06 травня 2010 року серії ЯИ № 690154 площею 0, 0030 га. 
Виконавчим комітетом Кіровоградської міської ради, 09 серпня 2010 року прийнято рішення № 724 про оформлення права власності з видачею свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на гараж з присвоєнням адреси: АДРЕСА_3 . 
11 серпня 2010 року на підставі вказаного рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № НОМЕР_1 , а саме на гараж, який розташований на спірній земельній ділянці КЕВ м. Кропивницький. 
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року по справі № 2а-2813/10/1170, частково задоволено позов військового прокурора Кіровоградського гарнізону та скасовано рішення Кіровоградської міської ради від 16 лютого 2010 року № 3157.
Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2010 року по справі № 2а-2813/10/1170 встановлено приналежність спірної земельної ділянки до земель оборони. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 червня 2013 року по справі № 404/995/13-ц, визнано недійсним та скасовано державний акт від 06 травня 2010 року серії ЯИ № 690154. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 липня 2016 року по справі № 404/6476/15-ц визнано недійсним та скасовано рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 09 серпня 2010 року за № 724 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 218 від 27 березня 2015 року та № 216 від 27 березня 2015 року відчужено вказану земельну ділянку (кадастровий номер 3510100000:37:329:0084) площею 0,0030 га разом із розташованим на ній гаражем на користь ОСОБА_4 . 
На даний час спірна земельна ділянка разом з розташованим на ній самочинно збудованим гаражем перебуває у володінні ОСОБА_1 .
Встановлені обставини свідчать, що предметом судового розгляду є визнання недійсними договорів купівлі продажу та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 
В позовній заяві заступником військового прокурора Кіровоградсього гарнізону зазначено, що відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, у випадках передбачених законом, на прокуратуру покладено представництво інтересів держави в суді. 
Повноваження прокурора закріплені, також в статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» відповідно до яких підставою для представництва прокурором інтересів держави у суді є наявність порушень або загроза порушень інтересів держави, зокрема якщо захист цих інтересів неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Зазначено, що відповідно до статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» та пункту 1 «Положення про Міністерство оборони України пункту» п.44 «Положення про порядок надання в користування земель(земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями» і «Керівництва з обліку земель(земельних ділянок) в органах квартирно експлуатаційної служби Збройних Сил України» діючого на момент прийняття оскаржуваного рішення, встановлено, що Міністерство оборони Україниє центральним органом виконавчої влади , яке зокрема здійснює в установленому порядку відчуження військового майна, передачу його до сфери управліня центральних чи місцевих органів виконавчої влади, інших органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядним організаціям, які проводять діяльність в інтересах національної безпеки і оборони, та в комунальну вланість, готує пропозиції щодо зміни цільового призначення земельних ділянок Збройних Сил, надає згоду на вилучення земельних ділянок, які не використовуються Збройними Силами України.
Зазначено, що як центральний орган виконавчої влади Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Зазначено, що відповідно до пункту 3.1 «Інструкції про порядок дії та вжиття заходів щодо недопущення самовільного захоплення, незаконного вилучення земель оборони або нерухомого військового майна»,затвердженого наказом Міністра оборони від 14.07.2008 №348, у разі виявлення факту самовільного захоплення стороніми особами земельної ділянки зі складу земель оборони або нерухомого майна, з використанням незаконних рішень місцевих органів самоврядування, органів державної влади начальник Квартирно-експлуатаційного віллілу зобов`язаний подати до відповідного суду позовну заяву про скасування відповідного рішення про вилучення земельної ділянки з вимогою стосовно звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.
Водночас, на порушення зазначених норм Міністерство оборониУкраїни заходи представницького характеру з питань захисту інтересів держави на землі оборони в тому числі земельну ділянку розташовану на АДРЕСА_1 не здійснювали.
Зазначено, що на виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» військовою прокуратурою Кіровоградського гарнізону повідомлено субєкт владних повноважень - Міністерство оборони України про необхідність представництва військовою прокуратурою інтересів держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Кропивницький у формі звернення до суду з цим позовом та участі в його розгляді.
Аналізуючи частину третю статті 23 Закону України «Про прокуратуру» можливо зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадках, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження та у разі відсутності такого органу. 
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, передбачає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. При цьому захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави з`ясовується насамперед судом першої інстанції, який має досить широкий розсуд (дискрецію) в оцінці підстав звернення прокурора. Як убачається зі змісту позовної заяви, прокурор, звертаючись із позовом зазначив, що органом, уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, є Міністерство оборони України та КЕВ м. Кропивницький .
З матеріалів справи вбачається, що будь- яких вимог про усунення порушень чиного законодавства Міністерством оборони України та КЕВ м. Кропивницький прокурор в листі не зазначає, а натомість тільки повідомляє зазначені органи , що про вжиття заході представницького характеру шляхом звернення з позовом у суд.
Аналогічні правові висновки містяться в Постановах Верховного Суду від 13.02.2020 №913/1078/17, від 22.10.2020 №913/117/19.
Суд першої інстанції не звернув увагу на заначені обставини.
Апеляційним судом також встановлено, що матеріалами справи підтверджено, що позов поданий з порушенням норм діючого законодавства, зокрема статті 47 ЦПК України, оскільки у заступника прокурора Кіровоградського гарнізону Південого регіону була відсутня цивільна процесуальна дієздатність.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про прокуратуру» в редакції на день подання позову систему прокуратури України становлять:
1)Генеральна прокуратура України;
2) регіональні прокуратури;
3) місцеві прокуратури;
4) військові прокуратури;
5) Спеціалізована антикорупційна прокуратура.
До військових прокуратур належать Головна військова прокуратура (на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України), військові прокуратури регіонів (на правах регіональних), військові прокуратури гарнізонів та інші військові прокуратури (на правах місцевих), перелік яких визначається в Додатку до цього Закону.
У разі якщо в силу виключних обставин у певних адміністративно-територіальних одиницях не діють органи прокуратури України, які мають здійснювати там нагляд, за рішенням Генерального прокурора виконання їх функцій може покладатися на військові прокуратури.
Утворення, реорганізація та ліквідація військових прокуратур, визначення їх статусу, компетенції, структури і штатів здійснюються Генеральним прокурором.
Генеральна прокуратура України є органом прокуратури вищого рівня щодо регіональних та місцевих прокуратур, а регіональна прокуратура є органом прокуратури вищого рівня щодо місцевих прокуратур, розташованих у межах адміністративно-територіальної одиниці, що підпадає під територіальну юрисдикцію відповідної регіональної прокуратури.
Відповідно до Стаття 11 керівник регіональної прокуратури:
1) представляє регіональну прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями.
2) організовує діяльність регіональної прокуратури;
3) призначає на посади та звільняє з посад прокурорів регіональних та місцевих прокуратур у встановленому цим Законом порядку;
4) затверджує акти з питань, що стосуються організації діяльності регіональної прокуратури;
5) у десятиденний строк з моменту вивільнення посади повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у регіональній прокуратурі;
6) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів регіональної прокуратури;
7) призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом;
8) у встановленому цим Законом порядку на підставі рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів приймає рішення про застосування до прокурора регіональної та місцевої прокуратури дисциплінарного стягнення або щодо неможливості подальшого перебування його на посаді прокурора;
9) контролює ведення та аналіз статистичних даних, організовує вивчення та узагальнення практики застосування законодавства та інформаційно-аналітичне забезпечення прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій;
10) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.
Керівник регіональної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.
У разі відсутності керівника регіональної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника регіональної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника регіональної прокуратури.
Відповідно до статті 121 У системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.
Місцеву прокуратуру очолює керівник місцевої прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників.
У структурі місцевої прокуратури в разі необхідності утворюються такі підрозділи, як відділи.
Відповідно до статті 131 керівник місцевої прокуратури:
1) представляє місцеву прокуратуру у зносинах з органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, особами, підприємствами, установами та організаціями;
2) організовує діяльність місцевої прокуратури;
3) у десятиденний строк із дня вивільнення посади повідомляє Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію прокурорів про наявність вакантної або тимчасово вакантної посади у місцевій прокуратурі;
4) забезпечує виконання вимог щодо підвищення кваліфікації прокурорів місцевої прокуратури;
4-1) призначає на адміністративні посади та звільняє з адміністративних посад прокурорів у випадках та порядку, встановлених цим Законом;
4-2) контролює ведення та аналіз статистичних даних, організовує вивчення та узагальнення практики застосування законодавства, інформаційно-аналітичне забезпечення прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій;
5) виконує інші повноваження, передбачені цим та іншими законами України.
Керівник місцевої прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень.
У разі відсутності керівника місцевої прокуратури його повноваження здійснює перший заступник керівника місцевої прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника місцевої прокуратури. 
За загальним правилом, повноваження щодо здійснення представництва регіональної та місцевої прокуратури у відносинах з органами державної влади надані її керівнику і лише в разі відсутності останнього такі повноваження може виконувати перший заступник, а у разі відсутності першого заступника - один із заступників, відповідно (частина третя статті 11 Закону №1697-VII) .
Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву подано до Кіровського районного суду м. Кіровограда 27.11.2018 року та підписано заступником військового прокурора Кіровоградського гарнізону Південного регіону України капітаном юстиції Є.Калашниковим.
 Системний аналіз наведених норм Закону №1697-VII та ЦПК України, дає підстави для висновку, що заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону Південного регіону України був уповноважений підписувати позовну заяву Прокуратури лише у разі відсутності на дату її підписання і подання військового прокурора Кіровоградського гарнізону Південного регіону України та його першого заступника. Проте, доказів відсутності 27.11.2018 року військового прокурора Кіровоградського гарнізону Південного регіону України позивачем не надано.
Апеляційний суд відхиляє доводи представника позивача, що заступник військового прокурора Кіровоградського гарнізону Південного регіону України мав повноваження підписувати позовну заяву від імені прокуратури з підстав зазначених вище. 
Аналогічні правові висновки викладені у Постановах Верховного Суду від 25.09.2019 року у справі №819/198/17 та від 27.05.2020 року у справі №819/478/17.
Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені обставини.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права при розгляді даної справи.
Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції яким закінченео розгляд справи підлягає скасуванню з залишеням позову без розгляду відповідно до частини 1 п.1 статті 257 ЦПК України у зв`язку з тим, що позов подано особою, яка не має цивільно процесуальної дієздатності (стаття 47ЦПК України).
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з цим з військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 7929 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 377, 257, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
                              
ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу адвоката Тупало Максима Петровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06.11.2019 року, скасувати. 
Позов заступника військового прокурора Кіровоградського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Кропивницький до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, залишити без розгляду.
Стягнути із військової прокуратури Південного регіону України на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 7929 грн.(сім тисяч дев`ятсот двадцять девять).
Повний текст постанови складено 10.08.2020 року.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: