ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2511/20                                                       Суддя першої інстанції: А.В. Руденко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 серпня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Бужак Н.П., Костюк Л.О.,
при секретарі                    - Марченко А.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Дорошкевича Віри Леонідівни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс», про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:
У липні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця Дорошкевича Віри Леонідівни (далі - Відповідач, Приватний виконавець Дорошкевич В.Л.), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» (далі - Третя особа, ТОВ «Фінфорс») про визнання визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 24.03.2020 року № 61626064.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.07.2020 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку. При цьому наголосив, що чинне законодавство, яке регламентує спірні правовідносини, не містить застереження про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації місця проживання боржника. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким визнати протиправною та скасувати постанову Приватного виконавця Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження № 61626064 від 25.03.2020 року. Свої вимоги обґрунтовує тим, що матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів на підтвердження того, що адресою проживання (перебування) боржника є саме: АДРЕСА_1 . При цьому підкреслює, що ніколи не був зареєстрований та не проживав ані за вказаною адресою, ані іншою адресою відмінною вію місця реєстрації, а саме: Черкаська область, Смілянський район, село Сунки. Звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові відсутні посилання на наявність у боржника іншого майна, місцезнаходження якого підпадає під виконавчий округ Приватного виконавця Дорошкевич В.Л .
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19.08.2020 року.
У відзиві на апеляційну скаргу Приватний виконавець Дорошкевич В.Л. просив в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що, по-перше, право вибору органу для примусового виконання виконавчого документа належить стягувачу, по-друге, безпосередньо у виконавчому написі вказано місце проживання боржника, яке перебуває у межах виконавчого округу міста Києва, а до компетенції Відповідача не належить перевірка змісту виконавчого документа, по-третє, на момент розгляду і вирішення даної справи виконавчий напис є чинним, а місце Позивачем помилково ототожнюється місце проживання з місцем проживання.
Відзиву на апеляційну скаргу від Третьої особи не надійшло.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції встановив, що 14.03.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4045, про стягнення з ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості у сумі 10    378 грн. 50 коп. Адреса реєстрації боржника: АДРЕСА_2 . Місце проживання боржника: АДРЕСА_3 .
З матеріалів справи вбачається, що 23.03.2020 року ТОВ «Фінфорс» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. із заявою № б/н від 20.03.2020 року про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича № 4045 від 14.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості у сумі 10378,50 грн.
При цьому, у виконавчому написі № 4045 від 14.03.2020 року та у заяві № б/н від 20.03.2020 року про примусове виконання виконавчого напису № 4045 від 14.03.2020 року зазначені адреси місця реєстрації та місця проживання ОСОБА_1 , а саме: адреса реєстрації боржника - АДРЕСА_2 ; місце проживання боржника - АДРЕСА_3 .
Суд встановив, що 24.03.2020 року Відповідачем винесено постанову ВП № 61626064 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. № 4045 від 14.03.2020 про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості у сумі 10 378,50 грн.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 25, 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст. ст. 19, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 29 Цивільного кодексу України, а також ст. ст. 3, 6, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», прийшов до висновку про те, що оскільки, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи за місцем проживання або перебування боржника-фізичної особи, незалежно від місця реєстрації боржника, то оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження №61626064 від 24.03.2020 року винесена з дотриманням правил територіальної діяльності Відповідача, є правомірною та скасуванню не підлягає. 
З такими висновками суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією     та законами України.
Згідно положень частини 1 статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VІІІ від 02.06.2016 року (далі - Закон №1403) фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".
Частиною 1 статті 25 Закону №1403 визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Згідно частини 2 статті 25 Закону №1403 приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до   Закону України "Про виконавче провадження"   знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
У силу приписів частини 6 статті 25 Закону №1403 виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.           Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 18 цього Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження закріплені у розділі ІV Закону України №1404-VIII.
Так, відповідно до частини 2 статті 24 Закону України №1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Отже, як було вірно зазначено судом першої інстанції, чинне законодавство, яке регламентує спірні правовідносини, не містить застереження про здійснення виконавчого провадження виключно за місцем реєстрації місця проживання боржника. 
До того ж, наведеними нормами приватний виконавець не уповноважений на проведення перевірки місця проживання, перебування боржника - фізичної особи, які зазначені у виконавчому документі. 
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №826/15676/16.
Як вбачається з наявного в матеріалах справи виконавчого напису Приватного нотаріуса Колейчик В.В. (а.с. 13), який було надано Відповідачу на виконання, останній містить відомості щодо адреси реєстрації Позивача: АДРЕСА_4 , та адреси його проживання: АДРЕСА_1 .
У контексті наведеного судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 3 Закону України Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.
Відповідно до частини 10 статті 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
З аналізу вказаних вище положень чинного законодавства вбачається, що фактичне місце проживання особи може відрізнятися від зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідно до положень частини 3 статті 5 Закону України №1404-VIII приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання у випадках, передбачених цим Законом.
При цьому, частиною 4 статті 4 вказаного Закону закріплено перелік підстав, за наявності яких виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, однією з яких є пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Таки чином, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що зазначення у виконавчому написі нотаріуса інформації про місце проживання боржника на території, на яку поширюються функції Відповідача, надавало останньому право на прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, а підстави для повернення виконавчого документа були відсутні.
З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження №61626064 від 24.03.2020 року прийнята з дотриманням правил територіальної діяльності, а тому скасуванню із зазначених Позивачем підстав не підлягає. 
Колегія суддів зауважує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271-272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 липня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                           Н.П. Бужак

          Л.О. Костюк

          Повний текст постанови складено та підписано « 19» серпня 2020 року.