ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Постанова
Іменем України
09 вересня 2020 року м. Херсон
справа № 661/1601/20
провадження № 22-ц/819/1322/20
Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:
головуючого – Радченка С.В.,
суддів:  Вейтас І.В., Семиженка Г.В.,
секретар Давиденко І.О.
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 
представник відповідача –  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  адвоката Безкровного Сергія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 09 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Чирського Г.М., у справі за позовом представника, адвоката Безкровного Сергія Олексійовича,  який дії в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рошен-Херсон» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати і середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку при звільненні,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції
У квітні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2018 року її було прийнято на тимчасову роботу на посаду касира ТОВ «Рошен-Херсон» на період відсутності основного працівника ОСОБА_5 , з посадовим окладом згідно штатного розпису з неповним робочим днем при 20-ти годинному робочому тижні, з тривалістю робочого дня 4 години. 01.04.2020 року їй було встановлено повний робочий день при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем у неділю. 30.03.2020 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи, згідно ст. 38 КЗпП (за власним бажанням) на підставі наказу №17-к від 30.03.2020 року. При цьому, наміру звільнятися достроково позивач не мала і 30.03.2020 року заяву про звільнення подавала під психологічним тиском керівника філії у м. Нова Каховка ОСОБА_6 . Крім цього, фактично працювала з 01.01.2019 року по 30.03.2020 року 6 годин, тобто надурочно. Заборгованість з виплати заробітної плати складає 39832 грн. Посилаючись на те, що її звільнення відбулося з порушенням вимог статті 38 КЗпП, просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату та середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку при звільненні, а також судові витрати.    

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 09 липня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачка не надала суду належних доказів на підтвердження своїх доводів щодо відсутності дійсного волевиявлення та наміру, спрямованого на звільнення з займаної посади, а також порушень відповідачем трудового законодавства при її звільненні

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

 Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення вимог процесуального законодавства. Посилається на те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази та обставини по справі та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог. 

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Письмових заперечень на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Наказом №85-К від 14.12.2018 року ОСОБА_1 було прийнято на тимчасову роботу на посаду касира ТОВ «Рошен-Херсон» на період відсутності основного працівника ОСОБА_5 з 17.12.2018 року з посадовим окладом згідно штатного розпису. Підстава – Заява ОСОБА_1 від 14.12.2018 року.
   
Наказом №4\1 від 05.01.2018 року про внесення доповнень до правил внутрішнього трудового розпорядку для касира м. Херсон, м. Генічеськ та м. Нова Каховка, згідно з рішенням загальних зборів трудового колективу ТОВ «Рошен-Херсон» внесені доповнення до ч. 5.1 розділу V «Робочий час і його використання» Правил внутрішнього розпорядку для працівників ТОВ «Рошен-Херсон». Вказаний наказом встановлено для касирів м. Нова Каховка шестиденну робочу неділю, тривалістю 20 годин, з одним вихідним днем, робочий час та відпочинку: понеділок-вівторок 4 години, тривалість робочого дня: початок роботи – 16:00 го., перерва на відпочинок і харчування  з 17:0 год. до 18:00 го, закінчення роботи о 21:00 год., середу-суботу -3 години, тривалість робочого дня : початок роботи – о 16:00 год. , перерва на відпочинок та харчування з 17:00 год. до 18:00 год.; закінчення роботи – 20:00 год.  
        
Згідно з наказом №17-к від 30.03.2020 року, відповідно до ст.38 КЗпП України та ст.24 ЗУ «Про відпустки»,  ОСОБА_1 звільнено з посади касира ТОВ «Рошен-Херсон» з 30.03.2020 року за власним бажанням, на підставі заяви останньої. З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 30.03.2020 року під підпис (а.с.94).  Із заяви позивача  ОСОБА_1 від 30.03.2020 р. на ім`я директора ТОВ «Рошен-Херсон» вбачається, що  вона просить звільнити її 30.03.2020 року з основного місця роботи, з посади касира в порядку ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.52).

Відповідно до  бухгалтерської довідки, розрахунок заробітної плати ОСОБА_1 , за березень 2020 року складає 12033,05 грн., з урахуванням премії, лікарняного та компенсації за невикористану відпустку. Виплата заробітної плати за 1 половину березня склала: 06.03.2020 року – 600 грн., 20.03.2020 року – 1043,00 грн., 30.03.2020 року - 8043,60 грн. З відомості про виплату готівки №98 за березень 2020 року, позивачу  після звільнення  виплачені 8043,60 грн.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що  не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк, 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.   
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Відповідно до ст.39 КЗпП України, строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Спори про дострокове розірвання трудового договору вирішуються в загальному порядку, встановленому для розгляду трудових спорів.
Розірвання трудового договору з ініціативи працівника як спосіб захисту його трудових прав передбачено статтею 38 КЗпП України. Відповідно до частини першої цієї статті працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
За змістом наведеної правової норми право працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням кореспондує безумовний обов`язок роботодавця звільнити його з роботи з наведеної підстави в установлені законом строки.
При цьому сторони трудового договору мають право домовитися про будь-який строк звільнення після подання працівником заяви про це в межах двотижневого строку, навіть якщо відсутні поважні причини. Якщо підприємство домовилося з працівником про звільнення «не за угодою сторін», а «за власним бажанням», то датою такого звільнення може бути будь-який день, зокрема день написання заяви про звільнення.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судув постанові від 10 жовтня 2018 року в справі № 359/2642/16-ц.
Власник або уповноважений ним орган за законом не наділяється правом щодо висунення будь-яких вимог до працівника при звільненні його за власним бажанням. Неподання обхідних листків, незавершення дорученої роботи, інші обставини не звільняють власника або уповноважений ним орган від обов`язку припинити трудовий договір і провести з працівником повний розрахунок та видати йому оформлену трудову книжку.
Із заяви ОСОБА_1 про звільнення, яка написана нею особисто, що в судовому засіданні суду першої та апеляційної інстанції не заперечувалось позивачем, вбачається, що вона просить звільнити її з займаної посади саме 30.03.2020 року, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що  позивачем визначено дату звільнення, що є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення. 
При цьому, звільнення з вказаної дати узгоджене з  роботодавцем ТОВ «Рошен-Херсон», який задовольнив вимогу останньої.
Отже, сторони домовилися про звільнення позивача з дня написання нею заяви без прив`язки до двотижневого строку.  
Виданий на підставі заяви ОСОБА_1 про звільнення,  наказ про звільнення №17-к від 30.03.2020 року, а також запис в трудовій книжці містить зазначення конкретної підстави звільнення та збігається з формулюванням причини звільнення, зазначеної у заяві.  
Доказів примусу з боку роботодавця на написання заяви, позивачкою надано не було, що також врахував суд першої інстанції.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за їх необґрунтованістю, оскільки достеменно встановив, що під час звільнення ОСОБА_1 було дотримано норми трудового законодавства.
Відповідно до ст.47 КЗпП України Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.   
Наказ про звільнення №17-к від 30.03.2020 року містить відмітку позивача про ознайомлення з ним та зазначенням факту отримання оригіналу трудової книжки і відсутністю будь-яких матеріальних претензій до відповідача. 
За таких обставин обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, оскільки після звільнення ОСОБА_1 відповідачем, проведено  з нею розрахунок у строки, визначені у статті 116 КЗпП України.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду. Докази та обставини, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду попередньої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми процесуального права.

Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.05.2020 року у справі №279/3334/17, не приймаються колегією суддів, оскільки у зазначеній справі були встановлені інші обставини справи та позивач надав заяву про звільнення за власним бажанням без зазначення конкретної дати звільнення.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

       Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Безкровного Сергія Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2020 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді І.В. Вейтас

Г.В. Семиженко