ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/1444/19                                                     Суддя першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Епель О.В., Шурка О.І.,
при секретарі                    - Ліневській В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області Шевчука Максима Михайловича, державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області Березового Антона Олеговича, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправними дій щодо складання актів перевірки, -

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області Шевчука Максима Михайловича (далі - Відповідач-1, Державний інспектор Шевчук М.М.), державного інспектора у сфері контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області Березового Антона Олеговича (далі - Відповідач-2, Державний інспектор Березовий А.О.), Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - Відповідач-3, ГУ Держгеокадастру у Київській області) в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив визнати неправомірними дії Державних інспекторів Шевчука М.М. та Березового А.О. щодо складання актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства України від 06.04.2018 року, від 14.11.2018 року та від 07.12.2018 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 13.11.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що жодних доводів щодо протиправності дій державних інспекторів Березового А .О. та Шевчука М. М . при складанні акту перевірки від 06.04.2018 року, Позивачем не наведено, а відтак судом не встановлено будь-яких порушень прав останнього у зв`язку зі складанням такого акту. Крім того, суд підкреслив, що державні інспектори Березовий А.О. та Шевчук М.М. наділені повноваженнями з проведення перевірки земельної ділянки і складати акти обстеження і перевірки, а законодавством не передбачено вимоги щодо обов`язкової участі суб`єкта господарювання чи уповноважених ним осіб при проведенні перевірки. Окремо звертає увагу, що оцінка складених за наслідками перевірки актів, а також дій посадових осіб щодо їх складання, може бути надана судом при вирішення спору щодо оскарження рішення, прийнятого на їх підставі.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти інше рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свою позицію обґрунтовує тим, що викладені та наведені в актах перевірки порушення жодним чином не підтверджені. Крім того, наголошує на наявності у державних інспекторів права на складання акту перевірки виключно у випадку наявності правопорушень, а відтак, з огляду на їх відсутність, дії щодо їх складання не відповідають вимогам чинного законодавства. Окремо звертає увагу, що вказана в акті сума завданої матеріальної шкоди суперечить положенням законодавства та наданим Позивачем до матеріалів справи документам. Поряд з викладеним, зазначає на відмінність підписів Державного інспектора Березового А.О. в акті перевірки від 14.11.2018 року та від 07.12.2018 року.
Після усунення визначених в ухвалі від 18.02.2020 року про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25.03.2020 року.
У відзиві на апеляційну скаргу Відповідач-3 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було вірно встановлено всі фактичні обставини справи, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують. Крім того, зазначає, що у Позивача відсутнє порушене право у розумінні КАС України. Стверджує, що будь-які висновки акту перевірки самі по собі не можуть порушувати права, свободи чи інтереси позивача. Підкреслює, що Державні інспектори діяли відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих повноважень.
У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантину та продовжено строк її розгляду на більш тривалий розумний термін.
У подальшому розгляд справи призначено на 15.07.2020 року.
У судовому засіданні Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.
Представник Відповідача-3 та Відповідач-2 наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.
При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції встановив, що 09.10.2007 року між Бородянською районною державною адміністрацією (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3221055300:03:001:0239 на строк 49 років, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства, яка знаходиться на території Бабинецької селищної ради, за межами населеного пункту смт. Бабинці. В оренду було передано земельну ділянку загальною площею 40 га, у тому числі ріллі 24 га, сіножатей 16 га. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення (а.с. 30-34).
Зазначений договір оренди землі зареєстрований у Бородянському районному відділі Київської регіональної філії №8 «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №040732400003 від 09.10.2007 року (а.с. 34).
Факт передачі орендованої земельної ділянки ОСОБА_1 підтверджується актом приймання-передачі об`єкту оренди від 31.10.2007 року (а.с. 36).
Крім того, матеріали справи свідчать, що за наслідком розгляду клопотання голови фермерського господарства «Застава» ОСОБА_1 Бородянською районною державною адміністрацією 23.04.2008 року було надано дозвіл №6-37-699 на виготовлення проектної документації для будівництва ставів з господарськими та допоміжними спорудами на земельній ділянці, виділеній фермерському господарству «Застава», відповідно до договору оренди від 09.10.2007 року, державний реєстраційний номер 040732400003, на території Бабинецької селищної ради (а.с. 46).
15.07.2008 року фермерському господарству «Застава» було видано будівельний паспорт за №39 на забудову земельної ділянки площею 40 га двома ставками з господарськими та допоміжними спорудами (а.с. 37).
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 20.07.2017 року ОСОБА_1 на ім`я голови Бородянської районної державної адміністрації було направлено заяву з проханням надати дозвіл на укладення договору суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 3221055300:03:001:0239 на 7 років ТОВ «Аркуш Юей» (а.с. 78).
21.08.2017 року між ОСОБА_1 і ТОВ «Аркуш Юей» було укладено договір суборенди землі, за умовами якого орендар передав, а суборендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 3221055300:03:001:0239, що розташована за адресою: Київська область, Бородянський район, Бабинецька селищна рада, площею 40 га, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, на строк 7 років (а.с. 86-91). Зазначений договір суборенди був зареєстрований 22.08.2017 року (а.с. 92-93).
Як зазначив суд першої інстанції, з матеріалів справи, зокрема, зі змісту ухвали слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 02.11.2018 року у справі №360/2470/18 (а.с. 195) вбачається, що у провадженні Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУ НП у Київській області перебуває кримінальне провадження №42018111310000030 від 15.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, за фактом вчинення невстановленими особами дій, що суперечать цільовому використанню земельної ділянки 3221055300:03:001:0239, яка розташована в адміністративних межах Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області. Підставою внесення відомостей до ЄРДР став акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, проведеної Управлінням з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Київській області від 06.04.2018 року.
Матеріали справи також свідчать, що 14.11.2018 року Державними інспекторами Шевчуком М.М. та Березовим А.О . на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 01.11.2018 року №787-ДК та листа Фастівської місцевої прокуратури від 26.10.2018 року №3931вих-18, у зв`язку виявленням порушень вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки площею 40 га, було здійснено виїзд на місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером 3221055300:03:001:0239, яка розташована в адміністративних межах Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області.
У результаті обстеження виявлено, що на земельній ділянці розміщені будівлі та споруди, які за візуальними ознаками використовуються для здійснення господарської діяльності. Також виявлено наявність двох штучних водойм, що утворились у результаті зняття та перенесення поверхневого (родючого) шару ґрунту, поруч з якими, за візуальними ознаками, розміщено гідротехнічну споруду для використання водних ресурсів (насип крізь який проходять дві бетонні труби у напрямку однієї з водойм). Результати обстеження вищевказаної земельної ділянки зафіксовані в акті від 14.11.2018 року № 787-ДК/96/АО/10/01-к (а.с. 18-19).
Крім того, 07.12.2018 року Державними інспекторами Шевчуком М.М. та Березовим А.О. у відповідності до вимог ст. ст. 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» було здійснено державний контроль з питань дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки з кадастровим номером 3221055300:03:001:0239, яка розташована в адміністративних межах Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області.
У ході перевірки встановлено, що ОСОБА_1 було передано у суборенду земельну ділянку з кадастровим номером 3221055300:03:001:0239, яка розташована в адміністративних межах Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області ТОВ «Аркуш Юей», без згоди землевласника - Бородянської районної державної адміністрації; на земельній ділянці розміщені будівлі та споруди, які використовуються для здійснення господарської діяльності, а також виявлено наявність двох штучних водойм, що утворились у результаті зняття та перенесення поверхневого шару ґрунту, поруч з якими розміщено гідротехнічну споруду для використання водних ресурсів (дозволу від органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель на зняття та перенесення ґрунтового покриву земельної ділянки площею 40 га ОСОБА_1 не надано). Крім іншого, в акті зафіксовано, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 умов договору оренди землі від 09.10.2007 року, ст. 36 Закону України «Про оренду землі», ч. 5 ст. 93, п. «а» ч. 1 ст. 96, ч. 2 ст. 168, п. «г» та «и» ч.1 ст. 211 Земельного кодексу України, п. п. 3.1, 3.3 розділу 3 Порядку видачі та анулювання спеціальних дозволів на зняття та перенесення ґрунтового покриву, а також згідно затвердженої постановою КМ України від 25.07.2007 року №963 «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу», заподіяно шкоду у розмірі 208  742,85 грн. (у зв`язку з нецільовим використанням земельної ділянки) та у сумі 232  239,89 грн. (зняття та перенесення ґрунтового покриву без спеціального дозволу).
Висновки перевірки зафіксовані в акті від 07.12.2018 року №787-ДК/725/АП/09/01 (а.с. 13-17), в якому також зафіксовано, що перевірка проходила у присутності ОСОБА_1 , однак останній від підпису відмовився (а.с. 17).
На підставі встановлених вище обставин, а також за наслідками системного аналізу приписів ст. ст. 2, 187, 188 Земельного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 6, 9, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. 10 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а також ряду підзаконних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на наявність у Державних інспекторів повноважень проводити перевірки та відсутності законодавчо закріпленого імперативного припису щодо необхідності проведення перевірки за обов`язкової присутності землекористувача.
З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.
Відповідно до ст. 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
Згідно ст. 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.
Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначає Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі - Закон), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.
Відповідно до ст. 4 Закону об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі. Державний контроль за дотриманням вимог законодавства України про охорону земель здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.
Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 року № 482 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності є завданнями Держгеокадастру.
Приписи пп. 25-1 п. 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року № 15, визначають, що Держгекадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, організовує та здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності.
Зі змісту положення про Головне управління Держгеокадастру у Київській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року № 308, вбачається, що ГУ Держгеокадастру у Київській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності.
Відповідно до ст. 6 Закону до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать, зокрема, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю та виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням.
Згідно ст. 9 Закону державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема, проведенням перевірок та розгляду звернень юридичних і фізичних осіб.
Приписи ст. 10 вказаного Закону визначають, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення; викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України; передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення; проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України; звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
Системний аналіз наведених норм дає підстави погодитися з висновками суду першої інстанції, що Державні інспектори Шевчук М.М . та Березового А. О. , як посадові особи ГУ Держгеокадастру у Київській області, наділені повноваженнями вчиняти дії щодо здійснення перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, а також за її наслідками складати, зокрема, акт перевірки. Викладене, на переконання колегії суддів, свідчить про відсутність правових підстав для визнання протиправними дій ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо складання актів перевірки та акту обстеження, на чому вірно наголосив суд першої інстанції, підкресливши, що такими повноваженнями наділений державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що на виконання вимог ухвали від 27.02.2020 року ГУ Держгеокадастру у Київській області було надано до суду копію акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 06.04.2018 року №170-ДК/112/АП/09/01/-18, зі змісту якого вбачається, що старшим інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель - заступником начальника Управління - начальником відділу здійснення державного контролю за додержанням земельного законодавства та оперативного реагування Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області - Терещенком М .М. та державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охороною земель у Бородянському, Васильківському, Вишгородському, Іванківському, Києво-Святошинському, Макарівському, Обухівському, Поліському районах та мм. Ірпені, Бучі, Ставутичі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Київській області - Гаєвським І.В. на підставі звернення Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області від 23.03.2018 року №02-16-153 та наказу ГУ Держгеокадастру у Київській області від 03.04.2018 року №170-ДК проведено державний контроль за використанням та охороною земель при використанні земельної ділянки з кадастровим номером 3221055300:03:001:0239.
Викладене, а також обставини, встановлені судом першої інстанції, свідчать, що у межах спірних правовідносин посадовими особами ГУ Держгеокадастру у Київській області проводилася перевірка не суб`єкта господарювання ( ОСОБА_1 ), а об`єкта - земельної ділянки, яка розташована на території Бабинецької селищної ради Бородянського району Київської області (за межами населеного пункту). 
З урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 17.09.2019 року у справі №806/1723/18 та від 27.02.2020 року у справі №818/1512/17, в яких вказано про непоширення на такі правовідносини положень Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість позиції суду першої інстанції про те, що, по-перше, Державними інспекторами Шевчуком М.М . і Березовним А.О . не було порушено порядок проведення перевірки, по-друге, чинним законодавством не передбачено обов`язкової участі користувача земельної ділянки при здійсненні державного контролю за використанням та охороною земель. Крім іншого, Київський окружний адміністративний суд вірно зауважив, що жодних доводів щодо протиправності дій ГУ Держгеокадастру у Київській області щодо складання акту перевірки від 06.04.2018 року ОСОБА_1 у позовній заяві та в уточненій позовній заяві не зазначено. Відсутні такі доводи й в апеляційній скарзі.
Посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції відсутності у Відповідача-1 та Відповідача-2 правових підстав для складання актів перевірки від з огляду на безпідставність висновків останніх про допущення Позивачем порушень вимог земельного законодавства судова колегія оцінює критично, оскільки висновки акту перевірки щодо наявності порушень не можуть бути предметом розгляду справи про оскарження дій щодо складання такого акту.
Так, у постанові від 06.02.2018 року у справі № 826/4278/14 Верховний Суд підкреслив, що акт перевірки та акт обстеження засмічення не породжують правових наслідків для суб`єкта господарювання, оскільки вони є носіями доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог природоохоронного законодавства, на підставі яких приймається відповідне рішення контролюючого органу. Тому їх оцінка, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо їх складання та проведення перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі актів. Аналогічна за змістом правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року у справі №821/2424/15-а.
Крім того, у постанові від 17.09.2019 року у справі № 806/1723/18 Верховний Суд прийшов до висновку, що оскільки уповноваженою особою органу Держгеокадастру здійснена перевірка не суб`єкта господарювання (позивача), а об`єкта - земель, то позов про визнання протиправними дій державного інспектора не підлягає задоволенню зважаючи на те, що така перевірка не стосується позивача, а отже не може спричинити порушення його прав або інтересів.
З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Київського окружного адміністративного суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Окремо судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що розрахунок розміру шкоди не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання. Дані, викладені в розрахунку, та сам розрахунок, не породжують обов`язкових юридичних наслідків, такі дані можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про стягнення сум збитків, в основу яких покладені згадувані дані розрахунку, у зв`язку з чим посилання Апелянта на відсутність документального підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди в якості підстави для задоволення вимог апеляційної скарги є безпідставними.
Твердження Позивача в апеляційній скарзі про те, акт перевірки від 07.12.2018 року та акт обстеження від 14.11.2018 року містять відмінні підписи Державного інспектора Березового А.О., що, на переконання Апелянта, вказує на фальсифікацію даних документів, судовою колегією оцінюється критично, оскільки у відзиві на позовну заяву Березовний А.О. не заперечував участь останнього у проведенні перевірок та складанні за їх результатами актів від 14.11.2018 року та від 07.12.2018 року.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 

Судді                                                                                            О.В. Епель

                                                                                                    О.І. Шурко

Повний текст постанови складено та підписано « 15» липня 2020 року.