ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/1492/20                                        Головуючий суддя І інстанції Вікторов В. В.
Провадження № 22-ц/818/3090/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах про відшкодування шкоди

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                Яцини В.Б.,
суддів колегії                Кругової С.С., Маміної О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року, постановлену у складі судді Вікторова В.В., по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до начальника комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Кравченка Юрія Миколайовича, судово-медичного експерта комунального закладу охорони здоров`я «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Літкевич Наталії Сергіївни про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року визнано неподаною та повернуто позовну заяву ОСОБА_1 до начальника КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Кравченка Ю.М., судово-медичного експерта КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Літкевич Н.С. про стягнення моральної шкоди.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить зазначену ухвалу суду скасувати та дослідити її позовну заяву від 30.03.2020 на предмет відповідності ст.ст. 175, 185 ЦПК України.
В обґрунтування скарги зазначила, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права і є такою, що підлягає скасуванню.
Вказала, що ухвала про повернення позовної заяви не є конкретизованою та повністю дублює зміст ухвали від 19.03.2020 про залишення позовної заяви без руху.
Вважає, що судом не було надано належної оцінки її уточненій позовній заяві від 30.03.2020.
Начальник КЗОЗ «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» Кравченко Ю.М. надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу – без змін.
Обґрунтовуючи відзив зазначив, що кожна позовна заява має індивідуальні ознаки, оскільки кожен позов є неповторним та індивідуальним та ґрунтується на конкретних фактичних обставинах справи, але разом з тим кожна позовна заява повинна відповідати основним процесуальним вимогам. Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог цивільно-процесуального законодавства,
Вважає, що всупереч ст. 175 ЦПК України, позовна заява ОСОБА_2 не має деяких основних відомостей: не визначено зміст позовних вимог до кожного з відповідачів; не викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначені докази, що підтверджують вказані обставини.
Послався на те, що оскільки позовна заява позивача оформлена без дотримання законодавства, відповідач не може зрозуміти обсяг конкретних до нього вимог та їх обґрунтування.
Звернув увагу суду, що позовна заява та додатки до неї оформлені від руки, всі ксерокопії документів неможливо прочитати, що є порушенням прав відповідача на ознайомлення з позовними вимогами. Недоліками тексту позовної заяви є його неповнота, неточність, і незрозумілість. В наданих відповідачу документах також наявні закреслювання, виправлення, і дописи, що перешкоджають вивченню матеріалів справи.
Вказав, що прийняття такої позовної заяви грубо порушить права відповідача.
Інші учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.
ОСОБА_1 надала суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому не з ним не погоджується, наполягаючи на своїх доводах скарги.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення заяви заявникові, оскарження якої передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи. 
Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали за правилом п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що у березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн, заподіяної діями та бездіяльністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по відношенню до неї як до зацікавленої фізичної особи. Просить у рішенні визначити про те, що загальна сума компенсації моральної шкоди становить 100 000 гривень та розподіляється між відповідачами у рівних частинах по 50 000 грн. Окремо до ОСОБА_5 позовна вимога: компенсувати моральну шкоду, заподіяну бездіяльністю, яка стосувалася поховання ОСОБА_6 та інформування про це його рідних, у розмірі 50 000 грн. Окремо до ОСОБА_4 позовна вимога - компенсувати моральну шкоду ОСОБА_1 у розмірі 50 000 грн за приховування наміру поховання ОСОБА_6 та дати цього поховання, службове підроблення висновку експерта № 12-17/233-А/19..
Ухвалою суду від 19.03.2020 позовна заява залишена без руху з посиланням на невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України.
Суд зазначив, що відповідно до вступної частини позовної заяви, ОСОБА_1 зазначає відповідачів відповідно до переліку – начальник КЗОЗ ХОБСМЕ Кравченко Юрій Миколайович, судово-медичний експерт КЗОЗ ХОБСМЕ Літкевич Наталія Сергіївна. При цьому чітко не зазначено, до кого пред`явлено позов – до фізичних осіб чи до юридичної особи - ХОБСМЕ. Зазначено лише відомості та місцезнаходження юридичної особи.
Також, суд вказав, що позовна заява взагалі не містить прохальної частини, а лише у мотивувальній частині позову ОСОБА_1 зазначає, що їй завдано моральну шкоду заподіяну діяльністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по відношенню до неї у розмірі 100000 грн, розподілити цю суму між відповідачами у рівних частинах, тобто по 50 000 грн відшкодування моральної шкоди кожному з відповідачів, що буде способом захисту її прав, як потерпілої.
Суд звернув увагу позивача, що Цивільний кодекс України передбачає можливість стягнення коштів як в солідарному порядку так і у відповідних частках, та те, що позивач повинен вказати та обґрунтувати, у якому саме порядку він просить стягнути кошти з відповідачів (солідарному чи в частках).
Крім того, суд послався на те, що позивачем не зазначено розрахунку суми стягнення моральної шкоди у жодному із заявлених розмірів.
Суд вказав, що позовна заява має містити відомості про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням та докази, що підтверджують позов, отже до заяви повинні бути додані необхідні документи, наприклад докази причино-наслідкового зв`язку між завданою шкодою позивачу та діями, бездіяльністю або рішеннями відповідачів.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що 30 березня 2020 року ОСОБА_1 надала суду уточнену позовну заяву. Однак, жодного недоліку, зазначеного в ухвалі суду від 19 березня 2020 року, позивачем не було усунуто.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з наявністю таких підстав для повернення позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
У частинах 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Нормою ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Позивачем ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали від 19.03.2020 було направлено на адресу суду виправлену позовну заяву, яка була отримана судом 30.03.2020.
На аркуші 3 виправленої позовної заяви ОСОБА_1 зазначила, що позов пред`явлено до відповідачів як до фізичних осіб, та вона просить суд стягнути з кожного відповідача по 50000 грн моральної шкоди (а. с. 24, 37)
ОСОБА_1 навела аргументацію того, у чому ж вона вбачає спричинення їй моральної шкоди (а. с. 24-30, 31-32)
На аркуші 9 виправленої позовної заяви ОСОБА_1 вказала, що просить стягнути моральну шкоду з відповідачів у солідарному порядку (а. с. 30)
Вимоги суду щодо долучення до виправленої позовної заяви доказів на підтвердження обставин, викладених у ній, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки зводяться до оцінки наданих доказів, що є передчасним на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Колегія суддів враховує, що згідно із ст. 11 ЦПК України до компетенції суду входить визначення типу провадження, у якому має слухатись справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є:
1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;
2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;
3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;
4) вирішення відводів;
5) визначення порядку розгляду справи;
6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.
Вказане свідчить, що подана позивачем заява відповідала вимогам процесуального закону. Інші недоліки, що були пред`явлені до ОСОБА_1 в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не перешкоджали вирішенню питання про відкриття провадження, суд має їх з`ясовувати та усувати на стадії підготовки та розгляду справи по суті. 
Згідно з ч. 6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Усі сумніви щодо якості наданих доказів вирішуються у передбаченому ч. 6 ст. 95, ст. 89 ЦПК України порядку вже після відкриття провадження у справі.
На підставі викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що районним судом було порушено процесуальний порядок вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з клопотання про перегляд справи у повному обсязі, тобто, по суті заявленого позову, який судом не розглядався, тому відповідно до змісту наведеної норми ст. 367 ЦПК України такі вимоги є передчасними і залишаються судом апеляційної інстанції без розгляду.
Оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу із порушенням вимог процесуального закону, а доводи апеляційної скарги висновки суду спростовують, суд апеляційної інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу, та направляє справу для подальшого вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 259, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 31 березня 2020 року – скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлений 23 липня 2020 року.

Головуючий                                                                В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                С.С. Кругова.

                                                                               О.В. Маміна.