ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" липня 2020 р.           Справа№ 925/594/18
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Грека  Б.М.
суддів:            Копитової  О.С. 
          Демидової А.М. 

за участю	секретаря судового засідання Ковган О.І.	
за участю представників	відповідно до протоколу судового засідання від 28.07.2020	
розглянувши апеляційну скаргу	 Товариства з обмеженою відповідальністю «Азімут»	
на рішення	Господарського суду Черкаської області від 14.04.2020	
у справі	№925/594/18 	
за позовом 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Тіса-Опт» в особі ліквідатора Левченко Наталії Петрівни	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю «Азімут» 	
про	стягнення 263  744, 47 грн.	
в межах справи 	за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Тіса-Опт»	
про	визнання банкрутом	

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 14.04.2020 у справі №925/594/18 (суддя Хабазня Ю.А.) позовну заяву боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Левченко Н.П., задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азімут» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Тіса-опт», основний борг в розмірі 140650,00 грн, 3% річних за користування коштами у розмірі 11,56 грн, а всього 140661,56 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Азімут» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити у позові повністю.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2020, зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Грек Б.М., судді: Остапенко О.М., Копитова О.С.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.06.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азімут» залишено без руху.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 у справі відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду на 30.06.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2020 розгляд справи відкладено до 14.07.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2020 розгляд справи відкладено на 28..07.2020.
У зв`язку з відпусткою судді Остапенка О.М., відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 21.07.2020 для розгляду справи №925/594/18 визначено колегію суддів у складі: Грек Б.М. (головуючий, суддя-доповідач), судді: Копитова О.С., Демидова А.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2020 прийнято справу №925/594/18 до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді - Грека Б.М., судді: Копитова О.С., Демидова А.М. Розгляд апеляційної скарги призначено на 28.07.2020.
Учасники справи заяв та клопотань до суду не направили. Про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Разом з тим, в судовому засіданні 22.06.2020 були відсутні представники Відповідача.
Судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а часткова неявка не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Черкаської області від 14.04.2020 підлягає скасування, а апеляційна скарга - задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

1. Короткий зміст обставин справи.

1.1. Боржником у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Левченко Н.П. (далі - Ліквідатор), подано позовну заяву від 16.10.2019 №02-03/131 з вимогою: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азімут" (далі - Відповідач) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТК "Тіса-Опт" (далі - Позивач) основний борг у сумі 166895,19 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 21512,79 грн., інфляційні втрати у розмірі 75336,49 грн., а всього 263744,47 грн.
1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що:
1.2.1. Постановою Господарського суду Черкаської області від 25.10.2018 у справі №925/594/18 Позивач визнаний банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.
Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 19.07.2019 у справі введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом якого на задоволення вимог кредиторів зупиняється перебіг позовної давності.
1.2.2. В ході інвентаризації, за даними виписок АТ «КБ Приватбанк» встановлено, що з розрахункового рахунку Позивача №26007413474001, на користь Відповідача, проведено перерахунок коштів в сумі 166 895, 19 грн., зокрема: 
- платіжним дорученням №1086 від 27.04.2015 перераховано 140 650 грн. з призначенням платежу: «поворотна фінансова допомога згідно договору від 27.04.2015, без ПДВ»
- платіжним дорученням №1111 від 26.06.2015 перераховано 26 245, 19 грн. з призначенням платежу:»повернення поворотної фінансової допомоги згідно договору №8 від 27.05.2015, без ПДВ».
Разом 166 895, 19 грн.
1.2.3. За даними виписок обслуговуючих банків Відповідач не вчиняв платежів на користь Позивача з призначенням у платіжних документах «поворотна фінансова допомога». Отримані кошти в сумі 166 895, 19 грн. Відповідачем на рахунок Позивача не повернуті та є дебіторською заборгованістю Відповідача.
1.2.4. Зважаючи на викладене, посилаючись на приписи статей 173, 174, 175, 231 Господарського кодексу України, статей 11, 509, 525, 526, 530, 626 Цивільного кодексу України, просить стягнути з Відповідача основний борг в сумі 166  895, 19 грн., 21 512, 79 грн. - 3% річних, 75  336, 49 грн. інфляційних, а всього - 263 744, 47 грн.
1.3. Відповідач, проти задоволення позовних вимог заперечив повністю і пояснив, що: 
1.3.1. 27.05.2015 між ним та Позивачем було укладено договір позики №8, згідно з яким Відповідач виступав позикодавцем (а не позичальником) і на виконання якого 29.05.2015 платіжним дорученням №49 позикодавцем перераховано на розрахунковий рахунок позичальника грошові кошти в розмірі 26 246,19 грн., які 26.06.2015 були повернуті Позивачем у повному розмірі згідно з платіжним дорученням №1111. 
1.3.2. 27.04.2015 між Відповідачем та Позивачем було укладено договір позики (без номеру), згідно з яким Відповідач виступав позикодавцем (а не позичальником) і на виконання вимог якого вранці 27.04.2015 позикодавцем було передано позичальнику готівкою грошові кошти в розмірі 140 100 грн. згідно з прибутковим касовим ордером, і в цей самий день о 14 год. 35 хв. останнім грошові кошти були повернуті на рахунок Відповідача у повному розмірі; що прибутковий касовий ордер він не може надати, оскільки його було вилучено у ході виїмки документів правоохоронними органами і надалі втрачено і не повернено Відповідачу. 
1.3.3. Оскільки Відповідач перебуває в стадії припинення, а усі його документи були вилучені правоохоронними органами і на даний час не повернуті, то наданих ним договорів позики достатньо для спростування вимог Позивача щодо наявності у Відповідача дебіторської заборгованості перед Позивачем. 
1.3.4. Оскільки визначений статтею 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності за договорами від 27.05.2015 №8 та від 27.04.2015 б/н закінчився відповідно 27.05.2018 та 27.04.2018, тобто до подання 16.10.2019 ліквідатором банкрута позовної заяви, то відповідачем відповідно статті 267 Цивільного кодексу України заявлено клопотання застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

2. Зміст та обґрунтування оскарженого рішення суду.

2.1. 27.04.2015 між Відповідачем та Позивачем було укладено договір позики (без номеру), згідно з яким: п.1 - Позикодавець передає позичальнику у власність гроші у сумі 140 650 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві отриману суму грошей з урахуванням вимог цього договору; п.6 - Позикодавець надає позику строком на 7 місяців з дня її отримання; п.7 - позика, що є предметом цього договору, не передбачає нарахування процентів як плати за користування такими коштами.
Відомості про виконання Відповідачем умов вказаного договору та перерахування коштів на рахунок Позивача у справі відсутні.
27.04.2015 Позивачем на користь Відповідача на підставі платіжного доручення №1086 від 27.04.2015 було здійснено перерахування коштів в розмірі 140 650 грн. з призначенням платежу: "Тимчасова фінансова допомога згідно договору від 27.04.2015, без ПДВ".
2.2. 27.05.2015 між Відповідачем та Позивачем укладено договір позики №8, згідно з яким: 1. Позикодавець передає позичальнику у власність гроші у сумі 26 245,19 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві отриману суму грошей з урахуванням вимог цього договору. 6.Позикодавець надає позику строком на 7 місяців з дня її отримання. 7.Позика, що є предметом цього договору, не передбачає нарахування процентів як плати за користування такими коштами.
29.05.2015 Відповідачем на рахунок Позивача згідно з платіжним дорученням №49 здійснено перерахування коштів у розмірі 26 245, 19 грн. з призначенням платежу: "Поворотна фінансова допомога згідно з договором №8 від 27.05.2015, без ПДВ", які останнім, згідно з інформацією АТ "КБ "ПриватБанк" від 27.02.2020 №20.1.0.0.0/7-200210/6652 було спрямовано на погашення простроченої заборгованості по кредитному ліміту.
26.06.2015 Позивачем на рахунок Відповідача на підставі платіжного доручення №1111 здійснено переказ грошових коштів у розмірі 26 245, 19 грн. із призначенням платежу: "Повернення поворотної фінансової допомоги згідно з договором позики №8 від 27.05.2015, без ПДВ".
2.3. 07.10.2016 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси у справі №711/8703/16-к слідчий суддя задовольнив скаргу Відповідача та зобов`язав "службових осіб прокуратури Черкаської області уповноважених на реєстрацію та прийняття заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення відповідно до вимог статті 214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою від 26.09.2016 року Відповідача про кримінальне правопорушення, передбачене ст.357 ч.2 КК України за фактом привласнення шляхом зловживання службовим становищем, приховування та знищення документів Відповідача вчиненого в особистих інтересах, що спричинило порушення робот вказано товариства". Судове рішення мотивоване тим, що в порушення вимог ст. 214 КПК України викладені у заяві Відповідача від 26.09.2016 відомості (про те, що невідомі особи, діючи в особистих інтересах та зловживаючи своїм службовим становищем привласнили, приховали та знищили документи Відповідача, вилучені під час обшуку 08.04.2016, що спричинило порушення роботи вказаного підприємства), які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення не внесені до ЄРДР.
Відомості про її виконання та про результати досудового розслідування представниками Відповідача ТОВ "Азімут" суду не надані.
2.4. 19.07.2018 ухвалою суду відкрито провадження у цій справі №925/594/18 про банкрутство Позивача, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Пшеничного С.М. Постановою суду від 25.10.2018 боржника визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Левченко Н.П.
Офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на веб-сайті Вищого господарського суду України здійснено 26.10.2018 за №55133.
В ході інвентаризації майна банкрута Ліквідатором на підставі виписок АТ "КБ "ПриватБанк" встановлено, що з розрахункового рахунку Позивача на користь Відповідача було здійснено перерахування коштів в загальному розмірі 166 895, 19 грн. та віднесено зазначену суму до дебіторської заборгованості.
2.5. Обставини укладення договору позики від 27.05.2015 №8 на суму 26 245,19 грн., передачі коштів 29.05.2015 Відповідачем перерахуванням їх на рахунок Позивача згідно з платіжним дорученням №49 з призначенням платежу: "Поворотна фінансова допомога…", повернення коштів 26.06.2015 Позивачем на рахунок Відповідача на підставі платіжного доручення №1111 із призначенням платежу: "Повернення поворотної фінансової допомоги…" суд вважає доведеними належними доказами, тому позов у частині стягнення коштів у сумі 26 245, 19 грн. та нарахованих на них інфляційних і процентів задоволенню не підлягає.
2.6. Що стосується договору позики від 27.04.2015 №б/н, то він дійсно був підписаний сторонами (іншого позивач не довів), однак він не був виконаний, гроші відповідно до цього договору не були передані від Відповідача Позивачеві а отже відповідно до ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України він є неукладеним. Тому суд не прийняв його як доказ обставини передачі грошей.
Згідно з випискою АТ "КБ "ПриватБанк" про рух коштів по рахунку Позивача, за період з 01.01.2014 до 01.01.2019 вказаний у ній платіжний документ від 27.04.2015 №1086 про перерахування коштів є односторонніми документами Позивача, не містить усіх істотних умов договору позики, та не містить згоди обох сторін на укладення такого договору (будь-який письмовий документ, який підтверджує згоду Відповідача на укладення цього правочину відсутній), тому виписка не є доказом укладення договору позики, однак вона є доказом перерахування коштів.
Отже, правові підстави для перерахування коштів Позивачем у сумі 140 650 грн. і їх набуття Відповідачем відсутні. Запис у платіжному документі щодо призначення платежу не є правовою підставою виникнення такого виду зобов`язання, як позика, і вчинення цього правочину не підтверджено доказами.
2.7. Доводи представників Відповідача про те, що гроші готівкою у сумі 140 100 грн. були передані зранку не підтверджені будь-яким доказом.
2.8. Відповідач не зміг пояснити, чому були вилучені оригінали прибуткових касових ордерів, а оригінал договору позики за цією ж датою від 27.04.2015 №б/н не було вилучено; чому він називає суму переданих коштів 140 100 грн., а в договорі цифрами і прописом зазначено інші та ще й відмінні суми: 140 650,00 грн. та 140 650,19 грн.
2.9. Строк повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 140650 грн. не визначений ні законом, не договором, тому обов`язок повернення цих коштів настає відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України - у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги.
Вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів від 29.09.2019 №02-03/118, направлену 30.09.2019 Ліквідатором отримано адресатом 08.10.2019. Отже першим днем прострочення є 16.10.2019 (08 + 7 =15).
До дня подання до суду Ліквідатором заяви, 16.10.2019, кошти Відповідачем не сплачені, тому відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України Ліквідатор вправі вимагати сплати останнім заборгованості з урахуванням офіційного індексу інфляції та 3% річних за період в один день, тобто за 16.10.2019.
2.10. Поданий Ліквідатором розрахунок є невірним, оскільки ним невірно визначений період, протягом якого сума простроченого платежу не була сплачена. Зокрема, не враховано дати пред`явлення вимоги та дати настання строку платежу.
2.11. Зважаючи на викладене, посилаючись на приписи частини 1 і пункту 4 частини 2 статті 11, частини 2 статті 530, частини 2 статті 625, статей 1046, 1047, 1212,  Цивільного кодексу України, місцевий господарський суд дійшов висновків, що Позивач має право вимагати сплату заборгованості з урахуванням 3% річних і останні підлягають стягненню за період з 16.10.2019 до 16.10.2019 (один день) в розмірі 11, 56 грн. (140650 х 3 х 1 : 365 : 100, де 1 - це кількість днів прострочення), а вимоги щодо стягнення інфляційних задоволенню не підлягають, оскільки наданий Позивачем розрахунок не обґрунтований, не відповідає фактичним обставинам справи та чинному законодавству (розрахунок здійснено із суми боргу, що виникла на момент подання позову, без урахування дати настання строку платежу після виставлення рахунку).
2.12. Місцевий господарський суд визнав за необхідне відмовити у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності, оскільки вважає, що строк повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 140 650 грн. не визначений ні законом, ні договором, тому обов`язок повернення цих коштів настає відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги - тобто у боржника (позивача) право на подання позову виникло після пред`явлення вимоги про повернення безпідставно отриманих коштів.

3. Зміст та обґрунтування апеляційної скарги Відповідача.

3.1. Згідно договору позики №8 від 27.05.2015 саме Відповідач 29.05.2015 перерахував Позивачеві 26 245, 19 грн. Поворотної фінансової допомоги, і ця сума була повернута Позивачем платіжним дорученням №1111 від 26.06.2015. За цим договором Відповідач виступав позикодавцем, а не позичальником.
3.2. Так само, згідно умов договору позики б/н від 27.04.2015 Відповідач виступав не позичальником, а позикодавцем, і позика в сумі 140 650 грн. Була видана Позивачу готівкою 27.04.2015 і в цей самий день ці кошти були повернуті Відповідачу на рахунок. Підстава платежу вказує саме на виконання договору поворотної фінансової допомоги від 27.04.2015, по якому Відповідач виступав позикодавцем. 
3.3. Відповідач перебуває в стадії припинення, а всі документи в квітні 2016 були вилучені правоохоронними органами та на даний час не повернуті, а інші документи, ніж надані суду, не перебувають у розпорядженні Відповідача.
3.4. Відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності, оскільки згідно статті 1 пункт 6 договору б/н від 27.04.2015 строк позики визначений у 7 місяців з дня її отримання, отже строк позовної давності починає перебіг з 27.11.2015.
3.5. Судом зроблено помилковий висновок, що договір позики б/н від 27.04.2015 на суму 140 650 грн. є неукладеним, а Відповідач безпідставно визнаний судом за цим договором позичальником, а не позикодавцем.
3.6. Суд безпідставно зазначає, що кошти на виконання цього договору передані не були, посилаючись при цьому на перерахування 140  650 грн. саме за договором від 27.04.2015.
3.7. Суд безпідставно визнав перераховані Позивачем 27.04.2015 на рахунок Відповідача кошти в сумі 140 650 грн. як безпідставно отримані кошти а не позика або повернення позики.
3.8. Правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) а не неукладеним. Суд не звернув уваги на презумпцію правомірності правочину.

4. Зміст та обґрунтування заперечень Позивача на апеляційну скаргу.

4.1. Отримані Відповідачем кошти в сумі 166  895, 19 грн. не повернуті та є дебіторською заборгованістю Відповідача.
4.2. Обставини передачі коштів Позивачем на користь Відповідача підтверджуються виписками ПАТ «КБ «Приватбанк», зокрема за 27.04.2015 та 26.06.2015, в яких містяться відомості про перерахування Відповідачу коштів в сумі 166 895, 19 грн. (140 650 + 26 245, 19 грн.) та є належним доказом їх перерахування.
4.3. Позивачем платіжним дорученням №1086 від 27.04.2015 перераховано кошти в сумі 140 650 грн. Відповідачу з призначенням платежу: «Поворотна фінансова допомога згідно договору від 27.04.2015, без ПДВ».
4.4. З наданого Відповідачем договору, без доказів передачі коштів вбачається, що перерахування коштів Позивачем за вказаним договором безпідставне.
4.5. Наданий Відповідачем Акт документальної позапланової виїзної перевірки не містить належних та допустимих доказів факту передачі грошових коштів Відповідачем.

5. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

5.1. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду зазначає, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом (постанова Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).
Договір позики є неукладеним тільки у тому випадку, якщо судом буде встановлено, що позикодавець не передав кошти позичальнику. Адже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16).
5.2. Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в статті 203 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 204 цього Кодексу правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
У разі коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність із передбачених законом підстав, такий правочин згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин), а не таким, що є неукладеним. Проголошена статтею 204 Цивільного кодексу України презумпція правомірності правочину може бути спростована не шляхом визнання його судом неукладеним, а за позовом про визнання його недійсним з установлених законом підстав.
5.3. Як вбачається з матеріалів справи та встановлених місцевим господарським судом обставин, фактичні дії сторін свідчать про те, що договори були укладені. А визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 25.06.2011 у справі №3-58гс11).
5.4. Згідно із положеннями частини 2 статті 1051 Цивільного кодексу України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
5.5. Недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання укладеного договору (правова позиція Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладена у постанові від 14.03.2018 у справі №760/10884/15-Ц).
5.6. Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зауважити, що за змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Лише в разі, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
5.7. Відповідно до частини 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
«Вірогідність доказів», на відміну від стандарту «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Разом з тим, місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення не було надано належної правової оцінки тому, що доводи та докази відповідача у своїй сукупності є більш вірогідними, в розумінні статті 79 Господарського процесуального кодексу України, аніж доводи та докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, що є суперечливими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
5.8. Крім того, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що аналізуючи питання обсягу доводів скаржника та висвітлення питань, щодо яких ці доводи наведено, в оскарженому судовому рішенні, в аспекті вичерпності висновків суду, цілком законними і обґрунтованими будуть висновки про те, що позиція скаржника забезпечена вичерпним обґрунтуванням по всім істотним питанням, що виникли як у матеріально-правовому так і у процесуальному сенсах, та спростовують висновки місцевого господарського суду, викладені в оскарженому рішенні.
За таких підстав, апеляційний господарський суд, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, не погоджується з висновками місцевого господарського суду, та визнає доводи скаржника більш вірогідними аніж доводи позивача, у зв`язку з чим апеляційний господарський суд приходить до висновків про наявність правових підстав для скасування рішення місцевого господарського суду та прийняття нового рішення про відмову в позові.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду суду першої інстанції підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню. 

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 282 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азімут» задовольнити.
Рішення Господарського суду Черкаської області від 14.04.2020 в справі №925/594/18 скасувати. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Тіса-Опт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азімут» про стягнення боргу в сумі 166 895, 19 грн., 21 512, 79 грн. 3% річних за користування коштами, 75 336, 49 грн. інфляційних втрат, а всього 263 744, 47 грн. - відмовити.
Матеріали справи №925/594/18 повернути до Господарського суду Черкаської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, встановлені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства.

Головуючий суддя                                                            Б.М. Грек 

Судді                                                                                О.С. Копитова

                                                                                А.М. Демидова