Постанова                                          
Іменем  України                                                           
08 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 682/2008/16-ц
 
провадження № 61-41951 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,  Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ; 
представник позивача - ОСОБА_2 ;
відповідач -  ОСОБА_3 ;
представник відповідача -   ОСОБА_4 ;
треті особи: ОСОБА_5 , Славутська міська рада Хмельницької області, ОСОБА_6 ; 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 квітня 2018 року у складі судді Мацюка Ю. І. та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 10 липня 2018 рокуу складі колегії суддів: Костенка А. М., Грох Л. М., Гринчука Р. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 

 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_5 , Славутська міська рада Хмельницької області, ОСОБА_6 , про встановлення постійного земельного сервітуту, зобов`язання вчинити дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що він, та його брат - ОСОБА_5 ,                                 є власниками в рівних частинах житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який знаходиться на відстані 28,3 м від вулиці та мав проїзд до вказаного будинку довжиною 28,3 м, шириною 3,94 м, загальною площею 111,5 кв. м. 
Зазначав, що цим проїздом користувалися, як власники житлового будинку АДРЕСА_1 , так і власники житлового будинку АДРЕСА_2 . 
У червні 2016 року йому стало відомо, що ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку, яка використовувалась для проїзду між вказаними будинками та встановила на ній огорожу, чим спричинила йому та його брату перешкоди у проїзді до їхнього житлового будинку. 
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд встановити право на безоплатне, безстрокове користування земельною ділянкою (сервітут), в якості проїзду з вул. Козацької до належного йому будинку, з надвірними будівлями, шириною 3,94 м, довжиною 28,30 м, загальною площею 111,5 кв. м, приватизованою                           ОСОБА_7 відповідно до державного акту на право власності від  28 липня 2009 року, власником якої є ОСОБА_3 ; зобов`язати ОСОБА_3 відновити становище, яке існувало до порушення нею земельного законодавства, шляхом знесення, спорудженої нею на території проїзду огорожі.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області                     від 17 квітня 2018 року  позов ОСОБА_5 задоволено. Встановлено                        ОСОБА_5 земельний сервітут на безстрокове безоплатне право проїзду з дороги по АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 через земельну ділянку з кадастровим номером 6810600000:01:004:0090, яка розташована по                      АДРЕСА_3 , та перебуває у власності ОСОБА_3 . Зобов`язано ОСОБА_3 перемістити паркан з проїзду до будинку АДРЕСА_1 через земельну ділянку з кадастровим номером 6810600000:01:004:0090, розташовану по АДРЕСА_3 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право позивача на обслуговування і користування ним своїм домоволодінням у цьому випадку є порушеним, єдиним способом захисту порушеного права є встановлення безстрокового та безоплатного земельного сервітуту, а з плану забудови кварталу убачається, що проїзд та прохід до домоволодіння                                            по АДРЕСА_1 з дороги існує лише між домоволодіннями                                            по АДРЕСА_4 .
Зменшення ширини проїзду робить неможливим проїзд власників домоволодіння по АДРЕСА_1 з дороги до свого домоволодіння, що є порушенням прав позивача.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що право позивача на обслуговування і користування ним своїм домоволодінням у цьому випадку є порушеним, єдиним способом захисту порушеного права є встановлення безстрокового та безоплатного земельного сервітуту, а з плану забудови кварталу убачається, що проїзд та прохід до домоволодіння по АДРЕСА_1 з дороги існує лише між домоволодіннями по АДРЕСА_4 .
Зменшення ширини проїзду робить неможливим проїзд власників домоволодіння по АДРЕСА_1 з дороги до свого домоволодіння, що є порушенням прав позивача.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У серпні 2018 року  ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                    від 11 вересня 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 682/2008/16-ц з Славутського міськрайонного суду Хмельницької області. 
 
У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили, що поряд із земельною ділянкою позивача межують й інші земельні ділянки. Зокрема, відповідно до викопіювання з Генерального плану м. Славута із земельною ділянкою позивача межують земельні ділянки ОСОБА_8 та                            ОСОБА_9 , а облаштування проїзду через ці ділянки забезпечило б виїзд на АДРЕСА_2 по прямій, без будь-яких перешкод та маневру транспортом.
Суди не взяли до уваги інші варіанти встановлення сервітуту, які є наявні та зручніші.
 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу 
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подали відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Вважали висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи.
Зазначала, що встановлення відповідачем огорожі на земельній ділянці загального користування (проїзді) та залишення лише проходу перешкоджає їм користуватися будинком, надвірними будівлями та земельною ділянкою, на приватизацію якої міською радою їм надано дозвіл.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 14 липня 2009 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є власниками в рівних частинах житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Рішення ХХ сесії п`ятого скликання Славутської міської ради Хмельницької області «Про земельні питання» від 20 червня 2008 року № 10.5-20/2008 земельна ділянка площею 471 кв. м по АДРЕСА_3 була передана ОСОБА_10 у власність згідно технічної документації земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 18 лютого 2009 року їй було видано державний акт про право власності на цю земельну ділянку.
 
Згідно з договором міни земельних ділянок від 04 квітня 2009 року, посвідченого нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушком В. М., ОСОБА_10 та ОСОБА_11 здійснили обмін земельними ділянками за адресами: АДРЕСА_6 .
 
На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 травня                  2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутського міського нотаріального округу Хмельницької області за реєстровим № 1743,                      ОСОБА_3 є власником земельної ділянки з кадастровим номером 6810600000:01:004:0090 площею 0,0592 га, по АДРЕСА_3 .
 
Рішенням Славутської міської ради Хмельницької області від 01 липня                     2016 року № 7.1-9/2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з наступною передачею земельної ділянки площею до 1000 кв. м по АДРЕСА_1 безоплатно у власність.
 
Як вбачається з плану зареєстрованого кварталу № 50, розробленого Шепетівським міжміським бюро технічної інвентаризації Хмельницької області, до приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_3 до домоволодіння АДРЕСА_8 значиться проїзд та земельна ділянка загального користування, шириною 3,94 м, що відповідає протипожежним вимогам згідно з Державними будівельними нормами                         (далі - ДБН).
 
Межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , які перейшли до ОСОБА_1 на праві користування, проходять між буквами Г-Р-С-Т-У-П-Н-О-Г , позначеними на копії плану забудованого кварталу № 50. Двір, позначений на плані буквами Г-Д-Е-Ж-З -К-Л-М-П-У-Т-С-Р-Г- Д, є двором загального користування між власниками житлових будівель, що розташовані на ділянках № 86 та НОМЕР_1. Прохід, позначений на плані буквами А-Г-В-Б-А, є проходом загального користування між власниками ділянок АДРЕСА_9 . Використовувати земельні ділянки необхідно до зазначених меж.
 
При приватизації земельної ділянки по АДРЕСА_3 ширину проїзду було зменшено до 2,26 м, а ОСОБА_3 встановила огорожу, що призвело до зменшення ширину проїзду.
 
Відповідно до листа від 04 липня 2016 року, виданого уповноваженою особою виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області, щодо загородження земельної ділянки суміжним землевласником встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_10 відповідно до державного акта на право власності від 28 липня 2009 року. Загородження вказаної земельної ділянки здійснено в межах чинного законодавства. З метою врегулювання прав та інтересів на проїзд до свого житлового будинку, господарських будівель та споруд, ОСОБА_5 має право встановити земельний сервітут на право проходу, проїзду до своєї земельної ділянки.
 
Також, як вбачається з матеріалів справи і плану зареєстрованого кварталу № 50, існує лише один проїзд та прохід до домоволодіння по                                                АДРЕСА_1 між земельними ділянками по АДРЕСА_4 , інших проїздів і проходів до даного домоволодіння немає, саме цим проїздом і проходом мають користуватись власники домоволодіння по АДРЕСА_1 .
 
Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 31 січня                      2018 року № 02-102/17 на земельній ділянці між будинками № АДРЕСА_3 , що є проїздом до будинку НОМЕР_1 по цій же вулиці , встановлена огорожа, яка зменшила ширину проїзду до 2,26 м, що не відповідає протипожежним вимогам згідно з ДБН. Постійний сервітут на земельну ділянку для проїзду шириною не менше 3,5 м з дороги по АДРЕСА_1 через земельну ділянку ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 можливо встановити  відповідно до  вимог ЗК України.
 
2.    Мотивувальна частина 

Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно з частиною першої статті 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельного ділянкою (ділянками).
 
Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом.
 
Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.
 
Статтею 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.
 
Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи, у тому числі й у користувача земельною ділянкою, можливості задовольнити свої потреби, пов`язані з забезпечення використання цієї ділянки, іншим способом, ніж шляхом встановлення права обмеженого користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту.
 
У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня                        2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби у інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.
 
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
 
Вирішуючи спір, суди, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшли правильного висновку про те, що право позивача на обслуговування і користування ним своїм домоволодінням у цьому випадку є порушеним, єдиним способом захисту порушеного права є встановлення безстрокового та безоплатного земельного сервітуту, а з плану забудови кварталу убачається, що проїзд та прохід до домоволодіння                                            по АДРЕСА_1 з дороги існує лише між домоволодіннями                                            по АДРЕСА_4 . Зменшення ширини проїзду робить неможливим проїзд власників домоволодіння по АДРЕСА_1 з дороги до свого домоволодіння, що є порушенням прав позивача.
 
При цьому, судом взято до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи від 31 січня 2018 року № 02-102/17, згідно з яким задоволення потреб землекористувачів земельної ділянки по АДРЕСА_1 для ефективного її використання неможливо в інший спосіб, ніж встановлення земельного сервітуту на безстроковий безоплатний проїзд з дороги по АДРЕСА_1 через земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 , та зобов`язання відповідача перемістити огорожу для здійснення проїзду.
 
Доводи заявника про те, що суд не врахував, що проїзд до будинку позивача можливо влаштувати через земельні ділянки ОСОБА_8 та                           ОСОБА_9 спростовуються висновком судової земельно-технічної експертизи від 31 січня 2018 року № 02-102/17 та фактично зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд                        у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області                                     від 17 квітня 2018 року та постанову апеляційного суду Хмельницької області від 10 липня 2018 рокузалишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
                                                                                                            
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович