ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року 
м. Київ
справа № 802/1728/17-а
адміністративне провадження № К/9901/53967/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Яковенка М. М.,
суддів – Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  802/1728/17-а
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та стягнення допомоги,
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду (головуючий суддя: Воробйова І. А.) від 09 лютого 2018 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: Е. С. Смілянець, І.  Г.  Залімський, О. О. Сушко) від 17 травня 2018 року, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі – Військова частина НОМЕР_1 , відповідач), у якому просила: 
– визнати протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати підйомної допомоги;
– стягнути невиплаченої підйомної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення, що становить 7150 грн..
2. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що наказом від 15 липня 2016 року позивача зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення на посаду курсанта військової частини – польова пошта НОМЕР_2 та нею підписано контракт. При цьому, позивач вказує, що місцем служби на посаді курсанта було в с. Старичі, Яворівського району Львівській області. У подальшому, у вересні 2016 року її звільнено з даної посади та призначено на посаду кухара військової частини – польова пошта НОМЕР_3 . Дана частина знаходиться в м. Маріуполь Донецької області, тобто, позивач переїхала на нове місце служби. Відтак, враховуючи зміну місця служби ОСОБА_1 має право на підйомну допомогу, що відповідає вимогам положення Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України № 370 від 22 жовтня 2001 року (далі – Інструкція № 370). Однак, всупереч зазначеному, така допомога не виплачена, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
3. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.
4. Не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, 21 червня 2018 року позивач звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2018 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
5. Ухвалою Верховного Суду 9колегія у складі суддів: Бевзенко В. М. – головуючий суддя, Білоус  О.  В., Данилевич Н. А.) від 25 червня 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача; встановлено строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 11 липня 2018 року.
6. 30 липня 2017 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
7. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду – керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 05 травня 2020 року № 734/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Бевзенка В. М., що унеможливлює його участь у розгляді касаційної скарги.
8. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 05 травня 2020 року, визначено склад колегії суддів: Яковенко М. М. – головуючий суддя, ОСОБА_2 , Шишов О. О.
9. Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2020 року справу прийнято до провадження, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10. Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15 липня 2016 року наказом № 70-К командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб рядового складу і призначено курсантом навчального взводу навчальної роти та підписано контракт. Також, наказом №173 від 15 липня 2016 року, позивача зараховано до списків особового складу, всі види забезпечення за нормою № 1 (загальновійськова).
11. 01 вересня 2016 року ОСОБА_1 увільнено із займаної посади і призначено кухарем військової частини – польова пошта НОМЕР_3 , про що свідчить наказ начальника управління персоналу – заступника начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних сил України № 203-РС від 01 вересня 2016 року.
12. Наказом № 26 від 21 вересня 2016 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини – польова пошта НОМЕР_3 .
13. У подальшому, військова частина НОМЕР_3 була перейменована у військову частину НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №5/ю датованою 07 липня 2017 року про анулювання умовного позначення «польова пошта НОМЕР_3 ».
14. 30 вересня 2016 року наказом № 78 РС командира 56 окремої мотопіхотної бригади позивача увільненої із займаної посади і призначено кухарем господарчого відділення взводу матеріального забезпечення 23 окремого мотопіхотного батальйону 56 окремої мотопіхотної бригади.
15. Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_4 №274 від 30 вересня 2016 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду кухаря господарчого відділення взводу матеріального забезпечення польова пошта НОМЕР_4 . У свою чергу, військова частина НОМЕР_4 перейменова у військову частину НОМЕР_5 , що випливає із листа МО України № 116/14/2/2917 від 10 серпня 2017 року.
16. 17 липня 2017 року наказом № 5-РС ТВО командира військової частини НОМЕР_5 ОСОБА_1 звільнено з військової служби.
17. Позивач, уважаючи протиправними дії відповідачів щодо не ненарахування та невиплати підйомної допомоги, звернулася до суду з цим адміністративним позовом.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
18. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що за відсутності жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 подавала рапорту про нарахування та виплату підйомної допомоги та ряду необхідних документів, відсутні підстави для висновків, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не здійснюючи нарахування та виплати діяв протиправно. З цих же мотивів відсутні підстави для стягнення підйомної допомоги з військової частини.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
19. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
20. Позивач наводить доводи аналогічні доводам адміністративного позову, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитую норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями, а тому повторному зазначенню не потребує.
21. Зокрема, зазначає, що ні в Інструкції № 370, Законі України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Інструкції з діловодства у Збройних Силах України не передбачено обов`язку військовослужбовця звертатися з рапортом про нарахування підйомної допомоги, хоча такий рапорт нею було подано. При цьому, стверджує, що прибувши з військової частини НОМЕР_2 до військової частини НОМЕР_1 розташованої в іншому населеному пункті, позивач змінила місце свого проживання, що підтверджується наказами, які містяться у матеріалах справи.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
22. Враховуючи положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 460-ІХ, а також те, що касаційна скарга на судові рішення у цій справі була подана до набрання чинності цим Законом і розгляд їх не закінчено до набрання чинності цим Законом, Верховний Суд розглядає цю справу у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, застосуванню підлягають положення КАС України у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року.
23. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
24. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
25. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-XII), відповідно до частини першої статті 2 якого Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
26. За приписами частин першої-третьої статті 25 Закону України від 3 квітня 2003 року № 661-IV «Про Державну прикордонну службу України» держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.
Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Військовослужбовці Державної прикордонної служби України користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.
27. Частинами першою, другою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII) обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
28. Частиною третьою статті 9-1 Закону № 2011-XII «Продовольче, речове та інше забезпечення військовослужбовців» цього ж Закону передбачає, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується:
1) підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби;
2) добові, встановлені Кабінетом Міністрів України для працівників, які перебувають у відрядженні, за кожний день перебування в дорозі на військовослужбовця та кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає разом з ним.
29. Відповідно до пункту 1 «Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги», затвердженої наказом Міністра оборони України 22 жовтня 2001 року № 370 особам офіцерського складу (далі-офіцери), прапорщикам (мічманам) т-ч військовослужбовцям рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом (далі-військовослужбовці, які проходять службу за контрактом), що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади або зміною постійної дислокації військової частини підрозділу) до місця постійної дислокації військової частини або підрозділу зі зміною місця проживання, виплачується підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення. 
В особливий період та під час проведення антитерористичної операції офіцерам і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, що переїхали до нового місця служби з одного населеного пункту в інший у зв`язку з призначенням на посади до військових частин, що були сформовані в цей період (та яким не визначено пункту постійної дислокації), зі зміною місця проживання (від пункту попереднього місця проживання до пункту тимчасової дислокації військової частини), підйомна допомога виплачується один раз незалежно від подальшої зміни пункту тимчасової дислокації військової частини.
Якщо місце проживання військовослужбовців, зазначених в абзаці другому цього пункту, не змінилося, підйомна допомога не виплачується.
30. Пунктом 4 даної Інструкції № 370 встановлено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.
31. Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що визначальними умовами для отримання військовослужбовцем підйомної допомоги у зв`язку зі зміною постійної дислокації військової частини (підрозділу) є наявність таких підстав: зміна постійної дислокації військової частини; прибуття в пункт нової постійної дислокації військової частини; зміна місця проживання військовослужбовця у зв`язку зі зміною постійної дислокації військової частини; наказ командира частини про прибуття до місця дислокації (за його наявності).
32. Проте, судами попередніх інстанцій залишено поза увагою наведеним нормам, а саме пункту 4 Інструкції № 370, та не з`ясовано чи взагалі позивач має право на отримання підйомної допомоги по вищевказаним умовам, зокрема тому, що позивач переїхав до нового місця служби з одного населеного пункту в інший, у зв`язку з призначенням її на посаду, а обмежилися лише тільки не наданням позивачем рапорту/заяви та ряду документів щодо отримання спірної допомоги.
33. При цьому, позивач неодноразово стверджувала, що вона переїхала до нового місця служби з військової частини в АДРЕСА_1 до військової частини в м.  Маріуполь Донецької області, що підтверджується відповідними наказами. 
34. Однак, суди попередніх інстанцій безпідставно залишили ці доводи поза увагою, а докази фактично були відхилені та не надана оцінка, без належного мотивування причин цього, що не відповідає правилам оцінки доказів приписам КАС України та вказує на не вжиття судом першої та апеляційної інстанцій належних заходів щодо офіційного з`ясування обставин справи.
35. Разом з тим, з оскаржуваних судових рішень не зрозуміло яким саме нормативно-правовим актом урегульовано обов`язок військовослужбовцю звертатися з письмовим рапортом/заявою про нарахування саме підйомної допомоги.
36. Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.
37. Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
38. За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
39. З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. 
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2018 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2018 року скасувати, а справу №  802/1728/17-а направити на новий розгляд до Вінницького окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 М. М. Яковенко

Судді                                                                                                    І. В. Дашутін

                                                                                                    О. О. Шишов