Постанова
Іменем України
 
01 липня 2020 року                                        
м. Київ                                                               
 
справа № 2-2824/11
провадження № 61-46034св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 , 
треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Левченко Володимир Григорович, Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року у складі судді Макарова В. О. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Бровченка І. О.,  Бурлаки І. В., Кіся П. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Левченко В. Г., Харківська міська рада, Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»), про визнання недійсним договору дарування.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року за ним було визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .
Позивачу стало відомо, що у 2007 році племінники позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися до Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» про визнання права власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за законом.
Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було визнано право власності на 1/2 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (за кожним).
Після цього право власності на спірне домоволодіння було зареєстроване: по 1/2 частини - за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
Надалі ОСОБА_7 подарував 1/2 частини будинку ОСОБА_5 за договором дарування від 24 лютого 2009 року.  24 березня 2009 року ОСОБА_8 подарувала зареєстровану на її ім`я половину будинку своїй доньці ОСОБА_4 . Зазначені угоди були посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округуЛевченко В. Г.
Третейська угода, укладена між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , рішення третейського суду від 14 вересня 2007 року та рішення Алчевського міського суду Луганської області від 24 вересня 2007 року було скасовано.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2010 року залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року, яким було визнано право власності на 1/2 частини спірного будинку за ОСОБА_1 .
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 на підставі статей 203, 215 ЦК України просив визнати недійсним договір дарування 1/2 частини будинку по АДРЕСА_1 ,  укладений 24 березня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено.
Визнано недійсним договір дарування Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , укладений 24 березня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В. Г.
Зобов`язано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» анулювати право власності ОСОБА_4 на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про визнання права власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Спірна частина домоволодіння була відчужена без згоди її належного власника - позивача ОСОБА_1 , що є підставою для визнання договору дарування 1/2 частини будинку, укладеного 24 березня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , недійсним та зобов`язання КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» анулювати реєстрацію зазначеного договору за  ОСОБА_4 .
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року. 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 квітня 2018 року заяву ОСОБА_4 про скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року залишено без задоволення.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року.
Ухвалами Апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2018 року та 11 вересня 2018 року залучено до участі у справі правонаступника після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , його дружину ОСОБА_3 та сина ОСОБА_2 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року скасовано. Позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , укладений 24 березня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В. Г. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки  рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року, справа № 07/26/2007, на підставі якого Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , що відчужується, належала ОСОБА_8 на праві приватної власності, було скасоване, не створює презумпції правомірності правочину, тому наявні підстави для визнання недійсним договору дарування Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , укладеного 24 березня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Левченко В. Г.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі    ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 16 червня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду  у складі колегіїз п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що  ОСОБА_4 мешкала в будинку разом з ОСОБА_10 , 2005 року народження, до розгляду справи не залучено орган опіки та піклування, участь якого у справах, що стосуються інтересів неповнолітніх, є обов`язковою. Статтями 222, 223, 229, 230, 232, 234 ЦК України передбачено виключний перелік підстав визнання правочину недійсним, однак оскаржуваний договір дарування не містить таких підстав, тому не може бути визнаний недійсним.
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .
Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було визнано право власності на Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 за кожним.
Ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 24 вересня 2007 року був виданий виконавчий лист на підставі зазначеного рішення третейського суду.
Після цього право власності на спірне домоволодіння було зареєстроване: за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по Ѕ частини за кожним.
Надалі ОСОБА_7 подарував Ѕ частини будинку ОСОБА_5 згідно з договором дарування від 24 лютого 2009 року, а 24 березня 2009 року ОСОБА_8 подарувала зареєстровану на її ім`я половину будинку ОСОБА_4 . Зазначені угоди були посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округуЛевченко В. Г.
Ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 08 липня 2010 року визнано недійсною третейську угоду, укладену між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , від 03 вересня 2007 року про розгляд у третейському суді при Асоціації «Юридичний компроміс» справи про право власності на спадкове майно. Скасовано рішення Третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року № 07/26/2007 у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, як незаконну. Скасовано ухвалу судді Алчевського міського суду Луганської області від 24  вересня 2007 року про видачу виконавчого листа.
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2010 року залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року, яким було визнано право власності на Ѕ частини спірного будинку за ОСОБА_1 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. 
Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Відповідно до пунктів 25, 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.
Ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 08 липня 2010 року визнано недійсною третейську угоду, укладену між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , від 03 вересня 2007 року з розгляду в Третейському суді при Асоціації «Юридичний компроміс» справи про право власності на спадкове майно; скасовано рішення третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Скасовано ухвалу судді Алчевського міського суду Луганської області від 24  вересня 2007 року про видачу виконавчого листа у справі                         № 6-705/2007 про виконання рішення третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнання за кожним з них права власності на Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради про визнання права власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2010 року залишено без змін рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2010 року, яким було визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини спірного будинку, а також було встановлено, що ухвалою Алчевського міського суду Луганської області від 08 липня 2010 року визнано недійсною третейську угоду, укладену між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 03 вересня 2007 року, про розгляд у третейському суді при Асоціації «Юридичний компроміс» справи про право власності на спадкове майно; скасовано рішення третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за законом як незаконне.
04 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу Ѕ частки житлових будинків літ. «А-1», літ. «Г-1» з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки рішення постійно діючого Третейського суду при асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року, на підставі якого Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , що відчужується, належала ОСОБА_8 на праві приватної власності, скасоване, тому наявні підстави для визнання недійсним договору дарування Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , укладеного 24 березня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округуЛевченко В. Г.
Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
На зазначені норми права посилався позивач при пред`явленні позову. З цих правових підстав по суті виходили й суди, тому доводи касаційної скарги про те, що не зазначено правові підстави для визнання правочину недійсним є безпідставними.
Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду про те, що оскільки рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Юридичний компроміс» від 14 вересня 2007 року, на підставі якого ОСОБА_8 на праві приватної власності на Ѕ частку спірного будинку скасовано, воно не породжує правових наслідків з моменту його ухвалення.
Доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не було враховано, що ОСОБА_4 мешкала в будинку разом з ОСОБА_10 , 2005 року народження, та що до розгляду справи не залучено орган опіки та піклування, є безпідставними, оскільки суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи чи інтереси осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Проте сторонами оспорюваного договору дарування є ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , яка діяла у своїх інтересах, а не в інтересах ОСОБА_10 , тому договір дарування не порушує прав останньої.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Харківської області від 11 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк