Ухвала
 
24 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 243/14105/19
провадження № 61-9141ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Слов`янської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У  грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати за ним право власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_2 , на недоотримані останнім за життя страхові виплати за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року; зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Управління виконавчої дирекції Фонду) нарахувати та виплатити йому вказані страхові виплати.
 
Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що він є спадкоємцем його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька він успадкував майно, яке за життя належало померлому, та отримав свідоцтво про право на спадщину на недоотриману його батьком пенсію. З грудня 2015 року ОСОБА_2 перебував на обліку у Слов`янському відділені Управління виконавчої дирекції Фонду та отримував страхові виплати до травня 2019 року на його банківський рахунок. До листопада 2015 року ОСОБА_2 перебував на обліку у Жданівському відділені Управління виконавчої дирекції Фонду. На запит приватного нотаріуса Слов`янського міського нотаріального округу Таранушенко В. М. відповідач листом від 25 травня 2019 року № 04-21/2031 повідомив йому, що в період з грудня 2015 року по травень 2019 року ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні виплати у Слов`янському відділені Управління виконавчої дирекції Фонду на підставі заяви і довідки внутрішньо переміщеної особи. ОСОБА_2 були виплачені нараховані за період з грудня 2015 року по травень 2019 року страхові виплати. Однак щодо суми страхових виплат, яка підлягала донарахуванню ОСОБА_2 за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року, відповідач не надав інформації. При цьому Пенсійний фонд України без будь-яких перешкод надав таку інформацію нотаріусу, який видав йому свідоцтво про право на спадщину щодо недоотриманих його батьком страхових виплат. Дії відповідача є неправомірними, що є підставою для визнання за ним права власності на спадкове майно та зобов`язання відповідача сплатити йому нараховані ОСОБА_2 за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року страхові виплати. 
 
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , на недоотримані ОСОБА_2 за життя страхові виплати за період з лютого 2015 року по листопад 2015 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 страхові виплати в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 , за період з лютого 2015 року по листопад 2015 року. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Донецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду залишено без задоволення, а рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року - без змін.
 
15 червня 2020 року Управління виконавчої дирекції Фонду подало засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної скарги) -  2 102 грн.
 
Судами встановлено, що згідно з довідкою про доходи від 20 грудня 2019 року № 04-21/4126 ОСОБА_2 нараховувалися щомісячні страхові виплати за період з березня 2014 року по листопад 2015 року. Розмір нарахованих, але не виплачених, щомісячних страхових виплат за період з березня 2014 року по листопад 2015 року склав 17 200,20 грн (24 113,30 грн - нараховано; 6 913,10 грн - сплачено). ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на недоотримані його батьком за життя страхові виплати за період з серпня 2014 року по листопад 2015 року. Враховуючи зазначене, ціна позову в цій справі станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначення у постанові Донецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про зупинення виконання постанови Донецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, Слов`янської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	С. О. Карпенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов