КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Ратнікова В.М.
22-ц/824/8262/2020             
                                   
                                        П О С Т А Н О В А
 
                              І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
                  м. Київ                                                                                    Справа №759/3215/19

23 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді     - Ратнікової В.М.
суддів                         - Борисової О.В.    
                                    - Стрижеуса А.М.
при секретарі             - Масловській К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Біляєв Володимир Олексійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стиблина Оксана Вячеславівна  про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, -
в с т а н о в и в:
 
21 лютого 2019 року ОСОБА_1  звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Біляєв Володимир Олексійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стиблина Оксана Вячеславівна  про визнання договорів купівлі-продажу недійсними.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй належить  на праві власності 1/2 частина житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно  до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою 19.10.2007 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-3703. Згідно вказаного свідоцтва житловий будинок житловою площею 92,80 кв. м зазначений на плані під літерою "А", сарай з погребом під літерою "Б", сарай під літерою "В", вбиральні під літерами "Д", "Е", спорудження на плані під № 1-6, 8-11. 
Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа № 36864, реєстровий № 9818, виготовленого КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" станом на 10.03.2006 року наявне самочинне будівництво у складі зазначеного будинку,  самочинним будівництвом зазначено: гараж під літ. "Г" площею 20,6 кв. м, прибудова під літ. "а2" площею 10,8 кв. м, прибудова під літ. "аЗ" площею 3,5 кв. м, прибудова під літ. "а4" площею 7,5 кв. м, надбудова II поверху під літ. "а" площею 53,1 кв. м, баня під літ. "І" площа 8,6 кв. м, тамбур під літ. "а5" площею 1,9 кв. м, сарай під літ. "З" площею 8,1 кв. м. 
Згідно технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 , виданого КП КМР "Київське міське бюро технічної інвентаризації" станом на 11.10.2017 року, інвентаризаційна справа № 36864, виготовленого на замовлення відповідача  ОСОБА_2 , наявне самочинне будівництво, а саме: надбудова літ. "а6", лазня літ. "І". Лазня літ. "І" площею 8,6 кв. м та надбудова літ. "а6" (колишня літера "а" (другий поверх). 
Їй стало відомо, що 16.03.2016 року між ОСОБА_4 (власником іншої половини будинку) та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського  нотаріального  округу Біляєвим В.О.,  реєстровий № 172, за умовами якого останньою придбано 1/2 частину будинку   АДРЕСА_1 із зазначеною загальною площею 176,4 кв. м, житловою площею 123,3 кв. м, а також будівлями та спорудами: сарай з погребом під літерою "Б", сарай під літерою "В", гараж під літерою "Г", вбиральні під літерами "Д", "Е", лазня під літерою "І", спорудження на плані № 1-9.
Таким чином, у вказаному договорі було вказано загальну і житлову площу будинку АДРЕСА_1 вже із врахуванням самочинного будівництва (надбудова II поверху під літ. "а6", площею 53,1 кв. м,), а також фактично враховано частину самочинних будівель: баню (лазню) під літерою "І". 
Саме на  1/2 частину  будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 176,4 кв. м, житловою площею 123,3 кв. м, із врахуванням зазначеного самочинного будівництва  в подальшому  набула право власності відповідач - ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу 1/2 частки житлового будинку від 21.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стеблиною О.В., за реєстровим № 2026. 
Отже, обидва договори купівлі-продажу були укладені  відповідачами  за наявності  самочинного будівництво, а саме: надбудова літ. "а6", лазня літ. "І". 
Вказана недостовірна інформація, яка не відповідає даним техпаспортів і дійсній площі будинку, була внесена нотаріусом до державного реєстру речових прав на нерухоме майно,  так як  згідно інформації з реєстру: загальна площа будинку АДРЕСА_1 - 176.4 кв.м., житлова площа - 123.3 кв.м. В той же час, дані вищезазначених технічних паспортів однозначно вказують на наявність факту самочинної реконструкції будинку та самочинного будівництва станом на дати укладання спірних договорів купівлі-продажу від 16.03.2016 року та від 21.09.2016 року.
Станом на день подання даного позову вказане  самочинне будівництво не узаконено та частки співвласників будинку не виділено у натурі, а тому  їх неможливо відчужити окремо. 
З огляду на вказане вважала, що договори купівлі-продажу 1/2 частини  житлового   будинку та належних до нього будівель і споруд по АДРЕСА_1 , укладені 16.03.2016 року та 21.09.2016 року, суперечать вимогам ст. 376 ЦК України та є недійсними з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215  Цивільного кодексу України.
Враховуючи викладене просила суд: 
визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.03.2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. та скасувати запис № 13722842 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28772586 від 16.03.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О.; 
визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21.09.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стеблиною О.В. та скасувати запис № 16585226 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31572292 від 26.09.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стеблиною О.В.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року в задоволенні позову  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Біляєв Володимир Олексійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стиблина Оксана Вячеславівна  про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - відмовлено.
Стягнуто  з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. 
Стягнуто  з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 12 000,00 грн. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 14 квітня 2020 року позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року  та ухвалити нове судове рішення про  задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що висновок суду першої інстанції про те, що 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 , яка була відчужена  ОСОБА_4 на користь   ОСОБА_3 ,   не мала статусу самочинно збудованої будівлі на момент продажу є безпідставним, оскільки ця частка у домоволодінні на момент продажу не була виділена в натурі, тому самочинне будівництво стосувалось всього будинку, як цілісного об`єкту цивільного обороту. Відповідно й висновок суду про те, що співвласником ОСОБА_4 продано 1/2 частину будинку, яка належала їй на праві власності, не відповідає дійсності, оскільки її частка як співвласника не була виділена в натурі. 
В Державний реєстр речових прав на нерухоме майно під час реєстрації права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року було внесено недостовірні відомості про загальну площу будинку, оскільки загальна площа будинку 176,4 кв.м. вказана з врахуванням самочинно прибудованих приміщень, що порушує вимоги ст. 376 Цивільного кодексу України. 
Судом першої інстанції не враховано, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу не існувало жодного правовстановлюючого документу, який би підтвердив право власності ОСОБА_4 на 88,2 кв. м. загальної площі  будинку, яка була продана. Таким чином, укладення спірного договору призвело до відчуження,  в тому числі і частини її майна, без її волі та відома. Внаслідок цього кінцевий власник  1/2 частини  будинку АДРЕСА_1  ОСОБА_2 має право розпорядитись 19,2 кв. м. загальної площі  будинку, які  належать їй, як  власнику   1/2 частини будинку. Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що її цивільні права та інтереси не були порушені внаслідок укладення  оспорюваних договорів  купівлі-продажу 1/2 частини   будинку АДРЕСА_1 є помилковим.
Зазначає  що, відмовляючи у задоволенні її позову,  суд першої інстанції не звернув увагу та, в порушення вимог ст. ст.264, 265 ЦПК України, не надав оцінку тому факту, що до неї нинішньою співвласницею будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 було подано позов про виділення в натурі частки будинковолодіння та земельної ділянки, справа №759/11265/18 перебуває в провадженні Святошинського районного суду м. Києва та на даний час  її  розгляд зупинено до вирішення цієї справи. Згідно заяви про уточнення позовних вимог (т.1 а.с. 106-107) ОСОБА_2 просить  суд виділити їй  в натурі  частку будинковолодіння, в тому числі і  кімнату 1-6, площею 18,6 кв.м., яка належить іншому співвласнику ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами справи. З огляду на зазначене, оспорювані договори купівлі продажу, укладені  відповідачами з порушенням вимог закону.
Вказує, що  вона  дійсно  підписала нотаріально посвідчені заяви  про відмову від переважного права купівлі  у ОСОБА_4 , а в подальшому, у ОСОБА_3 1/2 частки у праві  власності на  житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою :  АДРЕСА_1 . Проте, в цих заявах не вказана площа будинку та конкретна частка співвласника. Таким чином, вона не знала, що    ОСОБА_4 буде продано 88,2 кв. м. загальної площі будинку, із врахуванням  самочинних прибудов.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Бондаренко Ганна Петрівна просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення посилаючись на те, що 1/2 частина будинку ОСОБА_4 на момент продажу не містила самочинно збудованих об`єктів, оскільки саме позивачка з 2007 року користується частиною житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,5 кв.м., тобто квартирою №1 до якої відносяться самочинні будови. З огляду на вказане, укладені між відповідачами договори купівлі-продажу стосувалися Ѕ частки житлового будинку без самочинно збудованих будівель. Доводи позивачки про те, що самочинне будівництво стосувалося всього об`єкту, як цілісного об`єкту цивільного обороту, оскільки частка продавців на момент продажу не була виділена в натурі, не підтверджується жодними доказами та нормами чинного законодавства, а тому є припущенням. Отже, позивачкою не доведено, що укладенням оспорюваних договорів купівлі-продажу  1/2 частини будинку АДРЕСА_1 порушено її права, як і не доведено, що відповідачами було продано квадратні метри будинку, які належали на праві власності позивачці. Таким чином,  підстави для визнання оспорюваних договорів купівлі-продажу недійсними - відсутні. Також просила стягнути з позивачки на користь ОСОБА_2 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5500,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Пономаренко Ольга Вячеславівна просить апеляційну скаргу залишити без задоволення посилаючись на те, що ОСОБА_4 не здійснювала жодного самочинного будівництва у житловому будинку та, продаючи Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 , яка була нею успадкована, про це зазначила. Таким чином,  ОСОБА_4   було правомірно продано належну їй на праві власності Ѕ частину вказаного житлового будинку, а посилання позивачки на відчуження  відповідачкою  ОСОБА_4 майна, яке  належить  на праві власності  ОСОБА_1 , без її волі та відома в розмірі 19,2 кв.м. , не підтверджено жодними доказами. Вказала, що позивачкою не доведено факту порушення її права власності вчиненням оспорюваних правочинів. Також просила стягнути з позивачки на користь ОСОБА_4 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.
У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Гончар Анна Сергіївна повністю підтримала доводи апеляційної скарги  та просила її задовольнити.
Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Бондаренко Ганна Петрівна, представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Пономаренко Ольга Вячеславівна та відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідач ОСОБА_3 та треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Біляєв Володимир Олексійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стиблина Оксана Вячеславівна в судове засідання  повторно не з`явилися, про день та час слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку, приватний нотаріус  Стиблина  О.В.  направила на адресу суду  листа  про розгляд справи у її відсутності, інші  учасники  справи причин неявки суду не  повідомили,  а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи  у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до  свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого  06 серпня 2004 року  державним нотаріусом  Дванадцятої  Київської державної нотаріальної контори  Зубченко  Л.С., ОСОБА_4 отримала у власність  спадкове майно - 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок під літ "А", цегла, з надвірними будівлями: сарай з погребом під літ "Б", сарай під літ. «В», спорудження 1-9 (т. 1,а. с. 52). У вказаному свідоцтві не вказано загальну та житлову площу даного будинку.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого  29 жовтня 2007 року  державним нотаріусом  Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори  Черноморченко  О.В., ОСОБА_1 отримала у власність спадкове майно - 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок в цілому цегляний, зазначений на плані під літерою "А", житловою площею - 92,80 кв. м, сарай з погребом під літерою "Б", сарай під літерою "В", вбиральні під літерами "Д", "Е", спорудження під № 1-6, 8-11 (т. 1, а.с. 28). Отже в свідоцтві зазначено житлову площу будинку - 92,80 кв.м., проте загальна площа  будинку не вказана.
Сторонами не заперечується, що житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності позивачці ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_4 по Ѕ частці кожній. Частка кожного співвласника не була виділена в натурі.
16.03.2016 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального  округу Біляєвим В.О., зареєстрований в реєстрі за №170, відповідно до якого продавець передала у власність покупцю 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною належних до нього будівель та споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0835 га, кадастровий номер 8000000000:75:033:0029 (п.1 договору). У пункті 2 договору вказано, що зазначений у пункті 1 цього договору житловий будинок (на плані під літ. «А»), Ѕ частина якого продається, зі стінами із цегли, житловою площею 123,3 кв.м., загальною площею 176,4 кв.м. До житлового будинку належать розташовані на тій же земельній ділянці будівлі та споруди: сарай з погребом ( на плані під літ. «Б»), сарай (на плані під літ. «В»), гараж (на плані під літ «Г»), вбиральня (на плані під літ. «Д», «Е»), лазня (на плані літ «І», спорудження (на плані №№1-9). У п.4 договору продавець гарантував, що будь-які самовільні перебудови та перепланування в житловому будинку не проводились. (ч. 1, ст. 49).
Згідно звіту про оцінку  майна №  RS18-151209-108, складеного  ТОВ  "АКР-КОНСАЛТ" на замовлення  ОСОБА_4 , ринкова вартість  житлового будинку, 1/2 частина якого продається,  становить   261984 грн.33 коп. В  назві та характеристиці об`єкта оцінки зазначено: частина житлового будинку загальною площею  69 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 . (т. 1 , а. с. 60-61).
При посвідченні договору купівлі-продажу  1/2 частини  будинку АДРЕСА_1   від 16.03.2016 року, приватному нотаріусу було надано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 16.07.2004 року, згідно з яким загальна площа будинку становить 176, 6 кв. м, житлова 123, 1 кв. м. (т. 1, а. с. 54-57). Також у вказаному техпаспорті зазначено  про наявність самочинного будівництва, загальною площею 39,9 кв.м. (ІІ поверх, передпокій - 9,6 кв.м., житлова кімната - 9,6 кв.м., житлова кімната - 20,7 кв.м.) Вказане самочинне будівництво ввійшло до загальної та житлової площі будинку.
ОСОБА_1  у заяві від 11.12.2015 року, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко В.О. 11.12.2015 року та зареєстрованій в реєстрі за №1278,  зазначила, що їй відомо  про продаж  ОСОБА_4   належної їй на праві власності  1/2 частки у  праві власності на  житловий будинок  та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за 200000 ( двісті тисяч) гривень. Від переважного   права купівлі згаданої частки  у праві власності на житловий будинок та земельної  ділянки, відповідно до  ст. 362 ЦК України,  відмовляється (т. 1, а.с. 63).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина  житлового будинку, загальною площею 176,4 кв.м., житловою площею 123,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.173-174)
В подальшому, 21.09.2016 року між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського  міського  нотаріального округу Стиблиною О.В., зареєстрований в реєстрі за №2026, відповідно до якого ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 придбала належну продавцю на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною належних до нього будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , Ѕ частина якого продається, зі стінами із цегли, житловою площею 123,3 кв.м., загальною площею 176,4 кв.м. До житлового будинку належать розташовані на тій же земельній ділянці будівлі та споруди: сарай з погребом ( на плані під літ. «Б»), сарай (на плані під літ. «В»), гараж (на плані під літ «Г»), вбиральні (на плані під літ. «Д», «Е»), лазня (на плані літ «І»), спорудження (на плані №№1-9). У п.10 договору продавець заявив, що житловий будинок без перепланування, прибудов та переобладнання, які здійснені самочинно. (т.1, а.с. 166-167).
Згідно звіту про оцінку  майна №  АS18-160920-025, складеного  ТОВ  "Інститут  незалежної експертної оцінки" на замовлення  ОСОБА_3 ,   ринкова вартість  житлового будинку, 1/2 частина якого продається,  становить   99196,87 грн. В  назві та характеристиці об`єкта оцінки зазначено:  житловий будинок загальною площею  176,4 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 . (т . 1, а. с. 184-185).
При посвідченні договору купівлі-продажу від 21.09.2016 року приватному нотаріусу було надано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений ТОВ «Подільська інжинірингова компанія» 22.12.2015 року,  згідно з яким загальна площа будинку становить 176, 4 кв. м, житлова 123, 3 кв. м. (т. 1, а. с. 203-208). Також у вказаному техпаспорті зазначено самочинне будівництво загальною площею 41,5 кв.м. (ІІ поверх, житлова кімната - 11,0 кв.м., житлова кімната - 9,8 кв.м., житлова кімната - 20,7 кв.м.) Вказане самочинне будівництво ввійшло до загальної та житлової площі будинку.
ОСОБА_1  у заяві від 20.09.2016 року, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округ Біляєвим В.О. 20.09.2016 року та зареєстрованій в реєстрі за №628,  зазначила, що їй відомо  про продаж  ОСОБА_3   належних їй на праві власності  1/2 частини  житлового будинку  за  50 000,0 грн. та 1/2 частини  земельної ділянки за 149 000,00грн., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Не заперечує  проти  продажу ОСОБА_3   належних їй 1/2 частини будинку та 1/2 частини  земельної ділянки за вказану ціну на умовах на її розсуд.  Від  переважного   права купівлі, відповідно до  ст. 362 ЦК України,   згаданих вище  1/2 частини будинку та 1/2 частини  земельної ділянки, відмовляється. (т. 1, а.с. 102).
З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить Ѕ  частина житлового будинку, загальною площею 176,4 кв.м., житловою площею 123,3 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.30-33)
Звертаючись до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 посилалася на те, що договори купівлі-продажу від 16.03.2016 року та 21.09.2016 року суперечать вимогам ст. 376 ЦК України  та є недійними з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203, ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України.
Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Біляєв Володимир Олексійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стиблина Оксана Вячеславівна  про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, суд першої інстанції послався на те, що позивачка не зазначила, які її цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені) внаслідок укладення  вказаних правочинів , оскільки при укладанні договорів купівлі-продажу від 16.03.2016 року та 21.09.2016 року вона, як  власник іншої 1/2 частини вказаного будинку та земельної ділянки  відмовилась від переважного права купівлі 1/2 частини  житлового будинку та 1/2 частини  земельної ділянки та не заперечувала проти їх продажу, тобто, їй було відомо про продаж вказаного майна ОСОБА_4 , а в подальшому, ОСОБА_3 . ОСОБА_4   та ОСОБА_3 , укладаючи оспорювані договори купівлі продажу,  розпорядились  належними їм на праві власності 1/2 частиною будинку та 1/2 частиною  земельної ділянки  по АДРЕСА_4 частина будинку АДРЕСА_1 не містила  об`єктів самочинного будівництва, а тому вимоги ст.  376ЦК України  відповідачами  при укладенні вказаних правочинів не  були порушені. Суд не приймає до уваги твердження позивачки  про те, що  договори купівлі-продажу від 16.03.2016 року та  від 21.09.2016 року суперечать вимогам Державних будівельних норм В.3.2-2-2-2009 житлові будинки, які затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22.07.2009 № 295, так як  дані норми не стосуються укладання договорів купівлі-продажу.
З такими висновками  суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного. 
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
 Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні. 
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.
Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Аналіз норм ЦК України свідчить, що право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно ч.1 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.
Відповідно до ст.361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
У відповідності до ч.ч.1,2 ст.362 ЦК України,  у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі.
За загальним положенням про договір (частина перша статті 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
За змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.
У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається із листа Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" від 09.01.2019 року вих.№062/14-240 (И-2019) технічну інвентаризацію садибного житлового будинку АДРЕСА_5 ) Бюро проводило в 1950, 1953, 1957, 1966, 1975, 1977, 1978, 1984, 1985, 1991, 2001, 2003, 2004, 2006, 2007 та 2017 роках. Бюро не проводило технічну інвентаризацію зазначеного об`єкта нерухомого майна в 2016 та 2018 роках. 
За даними матеріалів технічної інвентаризації, яку Бюро провело в 1977 році на земельній ділянці АДРЕСА_1 були виявлено самочинне будівництво, яке було узаконено рішенням виконкому Ленінградської райради депутатів трудящих за №1173/5 від 26.09.1977 року. 
Під час проведення 15.06.1984 року технічної інвентаризації будинку АДРЕСА_1 , було виявлено самочинне будівництво прибудови літ. «а2», в якій було розташоване приміщення кухні №1-7, площею 8,1 кв.м., крім того на земельній ділянці був виявлений самочинно зведений гараж літ. «Г» 
АДРЕСА_8 АДРЕСА_1 , крім виявленого 15.06.1984 року самочинного будівництва, було також виявлено самочинне будівництво прибудови літ. «а3», в якій були розташовані приміщення коридору №1-8 площею 1,0 кв.м. та вбиральні №1-9 площею 0,8 кв.м., також було виявлено самочинне будівництво прибудови літ. «а4», в якій були розташовані приміщення коридору №1-1, площею 2,8 кв.м. та вбиральні №1-2 площею 1,8 кв.м. 
Під час проведення 26.01.2001 року технічної інвентаризації будинку АДРЕСА_1 , крім виявленого 15.06.1984 та 12.04.1991 самочинного будівництва, було також виявлено наступне самочинне будівництво: тамбур літ. «а5» площею 1,9 кв.м., сарай літ. «З» площею 8,1 кв.м., навіс літ. «Ж» площею 22,0 кв.м. та навіс літ. «К» площею 27,5 кв.м. 
Під час проведення 23.05.2003 року технічної інвентаризації будинку АДРЕСА_1 , крім виявленого 15.06.1984, 12.04.1991 та 26.01.2001 самочинного будівництва, було також виявлено самочинне будівництво надбудови (другий поверх) літ. «а», в якій були розташовані: передпокій №1-10, площею 9,6 кв.м., житлова кімната №1-11 площею 9,6 кв.м. та житлова кімната №1-12 площею 20,7 кв.м. Крім того на земельній ділянці було виявлено самочинне будівництво лазні літ «І» площею 8,6 кв.м.
Під час технічної інвентаризації, яку Бюро провело 10.03.2006 року, в садибі за адресою: АДРЕСА_1 існувало те саме самочинне будівництво, яке було виявлено під час проведення технічних інвентаризацій 15.06.1984, 12.04.1991, 26.01.2001 та 23.05.2003, а саме прибудови літ. «а2», «а3», «а4» та «а5», надбудова (другий поверх) літ «а» та господарські будівлі: гараж літ. «Г», сарай літ. «З», лазня літ. «І», а також навіси літ. «Ж» та «К».
В інвентаризаційній справі немає документів, які свідчать про прийняття в експлуатацію будівель, які були самочинно збудовані в період з 1984 по 2003 роки.
На час технічної інвентаризації, яку Бюро провело 11.10.2017 року, з урахуванням змін та доповнень, які були внесені до Інструкції за наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09.08.2012 року №404, від 28.12.2012 року №658,  у зазначеній садибі залишились самочинно збудованими: лазня літ. "І" площею 8,6 кв. м та надбудова літ. "а6" (колишня літера. "а" (другий поверх), в якій розташовані приміщення: передпокій №1-10 площею 9,6 кв. м; житлова кімната № 1-11 площею 9,6 кв. м та житлова кімната №1-12 площею 20,7 кв. м. (т. 1, а. с. 23-24).
Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого Комунальним підприємством Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації"  станом на 11.10.2017 року, загальна площа будинку становить 175,5 кв. м, житлова 114,2 кв. м. У вказаному технічному паспорті самочинним будівництвом зазначено: лазня літ. "І" площею 8,6 кв. м. та надбудова літ. "а6", в якій розташовані приміщення: передпокій №1-10 площею 9,6 кв. м; житлова кімната № 1-11 площею 9,6 кв. м та житлова кімната №1-12 площею 20,7 кв. м. (т. 1, а. с. 11-13).
При посвідченні договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року приватному нотаріусу було надано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 16.07.2004 року згідно з яким, загальна площа будинку становить 176, 6 кв. м, житлова 123, 1 кв. м. (т. 1, а. с. 54-57). Також у вказаному техпаспорті зазначено самочинне будівництво загальною площею 39,9 кв.м. (ІІ поверх, передпокій - 9,6 кв.м., житлова кімната - 9,6 кв.м., житлова кімната - 20,7 кв.м.) Вказане самочинне будівництво ввійшло до загальної та житлової площі будинку.
Також при посвідченні договору купівлі-продажу від 21.09.2016 року приватному нотаріусу було надано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений ТОВ «Подільська інжинірингова компанія» 22.12.2015 року, згідно з яким загальна площа будинку становить 176, 4 кв. м, житлова 123, 3 кв. м. (т. 1, а. с. 203-208). У вказаному техпаспорті зазначено самочинне будівництво загальною площею 41,5 кв.м. (ІІ поверх, житлова кімната - 11,0 кв.м., житлова кімната - 9,8 кв.м., житлова кімната - 20,7 кв.м.) Вказане самочинне будівництво ввійшло до загальної та житлової площі будинку.
Під час реєстрації за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно нотаріусами вказано загальну площу будинку 176,4 кв.м., житлову площу -  123,3 кв.м. ,тобто,  з урахуванням  площі самочинно прибудованих приміщень. 
Відповідно до ч. 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.
Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України). 
Тобто, головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).
При цьому норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо).
Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають відчуженню об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.  
Відповідно до п.3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 22.07.2009 року №295, реконструкція житлового будинку - перебудова житлового будинку з метою поліпшення умов проживання, експлуатації, зміни кількості житлових квартир, загальної і житлової площі тощо у зв`язку зі зміною геометричних розмірів, функціонального призначення, заміною окремих конструкцій, їх елементів, основних техніко-економічних показників (Закон України "Про комплексну реконструкцію кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду").
Пунктом 4.1 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 визначено, що при розробленні проектів реконструкції і капітального ремонту житлових будинків слід керуватися чинними нормативними документами у будівництві і цим нормативним документом.
У даному випадку мала місце реконструкція будинку (надбудова літ. "а6" (колишня літера. "а" (другий поверх), в якій розташовані приміщення: передпокій №1-10 пл. 9,6 кв. м; житлова кімната № 1-11 пл. 9,6 кв. м та житлова кімната №1-12 пл. 20,7 кв. м.), в результаті якої збільшилася його площа, вказана реконструкція була проведена без дотримання спеціальної процедури, визначеної законом, без відповідних дозвільних документів і, відповідно, є самочинною. Також самочинно збудованою є лазня літ. "І" площею 8,6 кв. м.
У результаті наявності самочинного будівництва майно ( будинок АДРЕСА_1 ) не було тотожнім із тим, яке ОСОБА_1 та ОСОБА_4 отримали в порядку спадкування. Вказане самочинне будівництво не було узаконене, а до моменту державної реєстрації права власності на самочинно реконструйований об`єкт нерухомого майна, це майно не є об`єктом цивільних прав і не може відчужуватися.
Разом з тим, суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, не врахував, що до складу  житлового будинку АДРЕСА_1 та надвірних споруд, 1/2 частина якого була продана на підставі оспорюваних договорів  купівлі-продаж від 16.03.2016 року та від  21.09.2016 року, входять самовільно реконструйовані та самовільно побудовані споруди.    
Помилковим  є висновок суду першої інстанції про те, що відчужена ОСОБА_4 1/2 частина будинку АДРЕСА_1 , не мала  самочинно збудованих приміщень на момент продажу, оскільки  частки  ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у  вказаному будинку не були виділені в натурі, в договорах купівлі - продажу  зазначено  загальну площу будинку - 176,4 кв.м., житлову площу будинку-  123,3 кв.м. з урахуванням площі самочиннозбудованих приміщень будинку(надбудови літ. "а6" (колишня літера. "а" (другий поверх), в якій розташовані приміщення: передпокій №1-10 пл. 9,6 кв. м; житлова кімната № 1-11 пл. 9,6 кв. м та житлова кімната №1-12 пл. 20,7 кв. м.), і вказано, що продавцям  належить 1/2 частина вказаного будинку. 
Між тим, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2004 року ОСОБА_4 отримала у власність спадкове майно - 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Житловий будинок під літ "А", цегла, з надвірними будівлями: сарай з погребом під літ "Б", сарай під літ. «В», спорудження 1-9 (т. 1,а. с. 52). При цьому, у вказаному свідоцтві не вказано загальну та житлову площу будинку.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що на момент укладення спірного договору купівлі-продажу від 16.03.2016року не існувало жодного правовстановлюючого документу, який би підтвердив право власності ОСОБА_4 на Ѕ частину будинку,    загальною площею 88,2 кв. м. ( 176,462), яка була продана. 
Самочинним будівництвом є також приміщення  лазні ( на плані літ " І"), яке також зазначено в договорах купівлі-продажу, як належна до житлового  будинку  будівля  (споруда).
 З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги  про те, що оспорювані договори купівлі-продажу  від 16.03.2016 року та від  21.09.2016 рокуукладені з порушенням вимог ст. 376 ЦК України  є обґрунтованими.
З урахуванням викладеного, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачкою не зазначено, які її цивільні права та інтереси були порушені (не визнані чи оспорені) укладенням оспорюваних правочинів з посиланням на те, що остання відмовилась від переважного права купівлі 1/2 частини  житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки та не заперечувала проти їх  продажу. Судом першої інстанції не враховано, що в заявах   ОСОБА_1 про відмову від переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, не вказанозагальну та житлову площу будинку та конкретної частки співвласника в будинковолодінні, виділеної в натурі. За таких обставин, обгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не знала, що за  оспорюваними договорами  купівлі-продажу відповідачами буде продано  1/2 частину  будинку АДРЕСА_1 , загальною  площею  176,4 кв.м., житловою площею-  123,3 кв.м. з урахуванням площі самочинно збудованих приміщень будинку . З огляду на  умови договорів  купівлі-продажу покупці  набули у власність  1/2 частину  вказаного будинку, загальною площею 88,2 кв.м. ( 176,4: 2), житловою  площею -  61,65 кв.м. ( 123,3 : 2)  із врахуванням самочинних прибудов, внаслідок чого кінцевий власник - ОСОБА_2 має право розпорядитись  вказаним майном.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про  невідповідність вимогам   закону договору купівлі-продажу від 16.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., а тому  він підлягає  визнанню недійсним.  Також підлягає задоволенню вимога про скасування запису № 13722842 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28772586 від 16.03.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О.
Оскільки договір купівлі-продажу від 16.03.2016 року визнано недійсним, то підлягає визнанню недійсним наступний договір купівлі-продажу від 21.09.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стеблиною О.В. Також підлягає задоволенню вимога про скасування запису № 16585226 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31572292 від 26.09.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стеблиною О.В.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складають з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2018 року між Адвокатським об`єднанням  «Фортеця», в особі Голови адвокатського об`єднання Титаренка Сергія Михайловича та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги, згідно п.3.1. якого, розмір оплати за правову допомогу встановлюється за погодженням між Адвокатським об`єднанням та клієнтом та зазначається в окремому додатку до даного договору.
В додатку до договору про надання правової допомоги від 27 листопада 2018 року сторони встановили, що розмір оплати за правову допомогу становить 10500,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, інтереси позивачки ОСОБА_1 в суді першої інстанції представляла адвокат Адвокатського об`єднання «Фортеця» Гончар Анна Сергіївна, яка діяла на підставі ордеру серії ЖТ №12699 про надання правової допомоги від 27.11.2018 року.
З Акту №ОУ-0000008 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 18.06.2019 року вбачається, що Адвокатським об`єднанням згідно договору про надання правової допомоги від 27.11.2018 року проведені такі роботи (надані послуги):  надано усні та письмові консультації;  здійснено аналіз наданих клієнтом документів;  підготовлено та подано адвокатський запит до Керівника КМБТІ;   здійснено підготовку та подачу даного позову;  здійснено підготовку та подачу клопотання про витребування доказів до Святошинського районного суду м. Києва;  отримано на руки ухвалу Святошинського районного суду м. Києва про відкриття провадження у справі від 22.02.2019 року;  здійснено ознайомлення з матеріалами справи;  здійснено аналіз та надана правова оцінка матеріалам, з якими було здійснено ознайомлення;  підготовлено та подано до суду письмові пояснення у справі;  участь адвоката в судовому розгляді. Сторонами погоджено, що загальна вартість робіт (послуг) складає 7500,00 грн. без ПДВ. Сторони претензій одна до одної не мають.
З виписки банку за особовим рахунком АО «Фортеця» вбачається, що 18.06.2019 року ОСОБА_5 сплатила на користь АО «Фортеця» 7500,00 грн. за надання правової допомоги.
З Акту №ОУ-0000015 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14.08.2019 року вбачається, що Адвокатським об`єднанням згідно договору про надання правової допомоги від 27.11.2018 року проведені такі роботи (надані послуги):  підготовлено та подано відповідь на відзиви ОСОБА_6 та ОСОБА_2 ;  здійснено отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна; участь адвоката в підготовчому засіданні;  підготовлено та подано адвокатський запит приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Біляєву В.О.;   підготовлено та подано адвокатський запит приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Стиблині О.В. Сторонами погоджено, що загальна вартість робіт (послуг) складає 3000,00 грн. без ПДВ. Сторони претензій одна до одної не мають.
З виписки банку за особовим рахунком АО «Фортеця» вбачається, що 14.08.2019 року ОСОБА_5 сплатила на користь АО «Фортеця» 3000,00 грн. за надання правової допомоги.
Таким чином, позивачкою понесено витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 10500,00 грн.
Відповідачами не надано доказів наявності підстав для зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Тому з відповідачів на користь позивачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн., тобто по 3500,00 грн. з кожного відповідача.
Також відповідно до ч. 1 цієї статті,  судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
В ході розгляду даної справи ОСОБА_1 було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 1536,80 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі  2305,20 грн. Позовні вимоги та апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі. 
Отже з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягають  стягненню витрати по сплаті  судового  збору  по 1280,66 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст.203,215,376 ЦК України, ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
                                          п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу  позивачки ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Біляєв Володимир Олексійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стиблина Оксана Вячеславівна  про визнання договорів купівлі-продажу недійсними - задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 16.03.2016 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О. та скасувати запис № 13722842 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28772586 від 16.03.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 21.09.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стеблиною О.В. та скасувати запис № 16585226 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію речового права на 1/2 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31572292 від 26.09.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стеблиною О.В.
Стягнути з  ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 )по 1280,66 грн. судового збору з кожного.
Стягнути з  ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 )по 3500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу з кожного.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
          Повний текст постанови складено  27 липня 2020 року.  
 
            Головуючий:                                          Судді: