22-ц/804/2236/20 
                                                                                266/1651/20 
                                               
Головуючий у І інстанції Шишилін О.Г.
Єдиний унікальний номер 266/1651/20     
Номер провадження 22-ц/804/2236/20
Доповідач Барков В.М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

22 липня 2020 року  м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В.М.,
суддів   Ткаченко Т.Б.,
   Мальцевої Є.Є.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 травня 2020 року, ухвалене в м. Маріуполі Донецької області, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання. 
Позовна заява вмотивована тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та навчається на денному відділенні Приазовського державного технічного університету. Син потребує матеріальної допомоги, проте відповідач добровільно надавати допомогу сину відмовляється. Зазначала, що на її утриманні знаходиться мати, якій 85 років та яка потребує постійного догляду, у зв`язку з чим вона позбавлена можливості матеріально підтримувати сина. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у розмірі ? частини доходів відповідача до закінчення сином навчання. 
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 травня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі ? частки від заробітку (доходу), щомісячно, на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання починаючи з 01 квітня 2020 р., але не більше ніж до досягнення ним 23-річного віку за умов продовження навчання. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду,  просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачкою не надано доказів на підтвердження позову, а надані нею документи не можуть слугувати для задоволення вимог. Навчаючись на бюджетній формі навчання, син отримує стипендію, але з цього приводу жодної довідки позивачем надано не було. Вказував на те, що він не має можливості надавати сину матеріальну допомогу, оскільки не працює, та син не потребує матеріальної допомоги, оскільки може працювати та отримувати стипендію. Крім того зазначав, що стягуючи з нього на користь позивачки аліментів, судом першої інстанції були порушені норми матеріального права, оскільки законом встановлено право одного з батьків, з ким проживає дочка, син, тільки на звернення до суду, а не на отримання аліментів.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, наявності законних підстав для їх задоволення та визнання відповідачем позову.
Такі висновки суду першої інстанції є помилковими, зроблені без належного з`ясування обставин справи.
Судом встановлено, що  сторони є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5). 
З довідки ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» № 55 від 19 лютого 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 є студентом 2 курсу денної форми навчання зазначеного університету (бюджет), термін навчання з 01 лютого 2020 року по 31 серпня 2020 року (а.с.3). 
З довідки про склад сім`ї від 12 березня 2020 р. № 125 та акту про фактичне проживання від 12 березня 2020 року №79/124 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 а разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 (а.с. 6-7). 
Згідно із ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. 
Частиною 1 ст. 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 
Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Отже, аналіз статі 199 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Крім того, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (стаття 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження та інші витрати.
За приписами статтей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
В своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що він не має можливості надавати сину матеріальну допомогу на час навчання. 
Проте доказів на підтвердження неспроможності надавати матеріальну допомогу сину, незадовільного стану здоров`я чи знаходження на його утриманні інших непрацездатних осіб, ним не надано.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції 05 травня 2020 року подано заяву, в якій він визнає позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі ? частини його доходів (а.с. 18).
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати сину матеріальну допомогу на період навчання.
Разом з тим, при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини апеляційний суд виходить з наступного.
В своїй позовній заяві позивачка ОСОБА_5 зазначала, що син потребує матеріальної допомоги батька, оскільки навчається на денній формі навчання та не працює. У зв`язку зі знаходженням на її утриманні матері, яка потребує постійного догляду, вона позбавлена можливості матеріально підтримувати сина.
Проте, доказів, що син потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, як то вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу чи інші витрати, за умови неможливості повнолітнього сина забезпечувати себе у зв`язку із зайнятістю у навчальному процесі, до матеріалів справи позивачкою не додано.
При встановленні потреби в утриманні та визначенні розміру аліментів, судом першої інстанції не з`ясовувалося питання, на що і в якому розмірі потребує повнолітній син матеріальної допомоги, чи отримує він стипендію та в якому розмірі. Обставини можливості утримання повнолітнього ОСОБА_3 позивачкою судом першої інстанції також не встановлювалися. 

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що повнолітній син потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням.
За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права стягненням з нього на користь позивачки аліментів, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, передбачено у частині третій статті 199 СК України. Скориставшись цим правом позивачка і звернулася до суду із позовом.
Позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають компенсуванню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 05 травня 2020 року – скасувати.
У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання – відмовити.
Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги в розмірі 1 261 грн. 20 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.

Судді       В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

Т.Б.Ткаченко