Справа № 450/1035/20                                Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.  
Провадження № 33/811/869/20                  Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       04 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі: судді апеляційного суду Гончарук Л.Я., з участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Сидорак Н.Б., розглянувши апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2020 року, 
встановив:
цією постановою ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.
Згідно постанови, 15.03.2020 о 12 год. 30 хв. в смт.Щирець, по вул.Княжа, 1, Пустомитівського району, Львівської області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння. Він проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. Такими своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись з даною постановою особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати таку та закрити провадження у справі щодо нього, за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 
Вважає, що вказана постанова винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, при цьому суд взагалі не з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки доказам у справі, упереджено, формально підійшов до дослідження обставин справи. При прийнятті рішення по справі суддя керувалася виключно внутрішнім переконанням, що призвело до необґрунтованого рішення. При цьому, в оскаржуваній постанові жодним аргументом не спростовано факти, які були наведені ним та його представником в усних та зокрема у письмових поясненнях на спростування його винуватості у вчиненні даного адміністративного правопорушення. Також в постанові не зазначено з яких міркувань було прийнято до уваги лише докази надані працівниками поліцій, що були зібранні з грубим порушенням вимог Закону.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення полягає в тому, що правопорушник має, по-перше, керувати транспортним засобом, а по- друге - перебувати в стані сп`яніння. Відсутність будь-якої складової об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. Тобто працівники поліції повинні представити суду докази того, що особа керувала автомобілем і при цьому знаходилась у стані алкогольного сп`яніння.
Що стосується протоколу про адміністративне правопорушення серія ОБ № 027143, від 15.03.2020 року, то тут присутні наступні порушення.
При складенні протоколу про адміністративне правопорушення не були присутні двоє свідків, що є порушенням п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, відповідно до якого у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Існує розбіжність у протоколі, який було надано йому (оригінал такого знаходиться у матеріалах справи) та у тому, який наданий суду працівниками поліції, що свідчить про те, що працівниками поліції вносились виправлення в оригінал протоколу після того як в такому протоколі було проставлено його підпис та відповідно вручено копію такого протоколу, що є недопустимим з огляду на положення Розділу II п. 7 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення в органах поліції затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 № 1376. Відтак у протоколі, який знаходиться у матеріалах справи здійснено допис, зокрема дописано п. 2.5 Правил дорожнього руху, який на думку працівника поліції був ним порушений, також дописано, які докази додаються до протоколу: висновок мед, огляду №56. диск з відеозаписом. У графах, які не заповнювалися під час складення протоколу прочерк не проставлявся.
Час складення протоколу про адміністративне правопорушення не відповідає реальному часу, в який такий протокол складався. Відповідно до вже згаданого п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17.12.2008 року № 1103, - протокол про адміністративне правопорушення складається після відмови водія від проведення огляду в закладі охорони здоров`я. 
Працівники поліції складали протокол про адміністративне правопорушення після того, як вийшли із Пустомитівської ЦРЛ, однак згідно відеозапису долученого до матеріалів справи події в лікувальному закладі відбуваються о 13.37 год., а протокол про адміністративне правопорушення серія ОБ № 027143 складено о 12.42 гол.
З наведеного слідує, що працівниками патрульної поліції порушено норми процесуального права при прийнятті та складанні протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності та стає незрозуміло, які ж цілі вони переслідували.
Що стосується відеозапису з місця події зазначає наступне.
Відео з місця події містить лише два короткі фрагменти розмови по декілька секунд - це вирізані репліки із контексту. На відео, звичайно, не зафіксовано того, як він неодноразово намагався переконати працівників поліції у тому, що не керував транспортним засобом, а відтак не має у нього жодних підстав для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. Також немає звичайно відеозапису того, як наполегливо та переконливо працівники поліції схиляли його до проходження такого огляду.
В даному контексті згадує позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 18.07.2019 року у справі № 216/5226/16-а, згідно якої доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення порушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови.
Відтак даний протокол про адміністративне правопорушення, складений з численними порушеннями та фрагменти відеозапису з місця події не можуть бути належними та беззаперечними доказами його вини. Вказані докази з точки зору закону є неналежними та недопустимими, а отже не можуть бути використані в процесі доведення вини, оскільки такі докази жодним чином не підтверджують факту керування транспортним засобом, що є обставиною, яка підлягає обов`язковому доказуванню та зібрані з грубим порушенням вимог Закону.
Відносно його пояснень зазначає, що він не керував транспортним засобом і відповідно жодного разу не визнавав факт керування транспортним засобом, як під час складення протоколу про адміністративне правопорушення так і під час судового розгляду. При цьому, факт не керування ним транспортним засобом був підтверджений показами свідка наданими під час судового розгляду, які суд оцінив критично зважаючи на родинний зв`язок. Однак подібна критичність суду була відсутня по відношенню до працівників поліції, які без будь-якої правової підстави та з порушеннями вимог Закону здійснили складення протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому, у постанові виключно на припущеннях стверджено факт керування мною транспортним засобом, зважаючи на відсутність відповідних заперечень стосовно цього з його боку на відео, яке було долучено до матеріалів справити не врахувавши, що вказане відео відтворює лише короткий фрагмент розмови.
У оскаржуваній постанові жодним словом не згадується ряд інших порушень, які були допущені як працівниками поліції, так і зокрема лікарем у закладі охорони здоров`я у день складення протоколу та були викладені в усних та письмових поясненнях, а це: у матеріалах справи відсутнє направлення на огляд водія транспортного засобу до закладу охорони здоров`я з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння, У висновку щодо результатів медичного огляду від 15.03.2020 року допущено ряд порушень.
Як зазначено в письмових поясненнях та й відповідні пояснення надавалися ним у судовому засіданні усно, коли працівники поліції підійшли до автомобіля, такий вже був припаркований на узбіччі його братом, за що була складена відповідна постанова пре накладення адміністративного стягнення на нього як власника автомобіля. Брат в цей час відлучився. Це свідчить про те, що у працівників поліції не було жодних доказів того, що саме він керував транспортним засобом та підтверджує неправомірні дії останніх.
З оскаржуваної постанови слідує, що не оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення свідчить про визнання ним такої. Однак такий висновок вважає помилковим, оскільки неодноразово пояснював, штраф ним був сплачений саме з етичних міркувань, так як припаркував належний йому автомобіль його брат.
Таким чином, в матеріалах справи не має жодного належного та допустимого доказу, який б доводив факт керування ним транспортним засобом у час, який зазначений у протоколі, а відтак і його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Заслухавши виступ ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Сидорак Н.Б., які підтримали подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, вважаю, що така не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримуючи апеляційну скаргу пояснив, що не керував транспортним засобом, не міг подумати, що його притягнуть до відповідальності.
Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом, а відповідно до ст. 268 цього Кодексу, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи, і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Диспозиція ч.1 ст. 130 КУпАП, зокрема, передбачає адміністративну відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
Факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у вчиненні адмiнiстративного правопорушення підтверджується даними, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії ОБ № 027143 від 15.03.2020 року, відеозаписом з місця події; поясненнями ОСОБА_1 . 
Як встановлено апеляційним судом, працівниками поліції ОСОБА_1 була висловлена законна вимога про проведення огляду на стан сп`яніння, а саме з дотриманням вимог ст.266 КУпАП та Інструкції огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України №1425/735 від 09.11.2015 року.
Також безпідставним є посилання в апеляційній скарзі про те, що в матеріалах справи немає доказів, що ОСОБА_1 керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, такі спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які узгоджуються між собою та достовірність яких в судді апеляційного суду не викликає сумнівів.
На переконання апеляційного суду, суддя суду першої інстанції зробив вірний висновок про те, що слід критично оцінити покази свідка ОСОБА_2 , так як даний свідок є заінтересованою особою на користь ОСОБА_1 , оскільки є його братом. Крім того, вказані покази свідка не узгоджуються із відеозаписом, доданим до протоколу, з якого вбачається, що ні на місці зупинки автомобіля, ні в медичному закладі ОСОБА_1 про обставину, що він не керував транспортним засобом не повідомляв, зауважень з цього приводу у протоколі ним не зазначено.
Враховуючи вищенаведене, суддя апеляційного суду приходить до переконання, що рішення судді місцевого суду грунтується на основі всебічно, повно та об`єктивно з`ясованих обставин справи, вина ОСОБА_1 доводиться допустимими, належними та достатніми доказами у справі.
Суддя місцевого суду обґрунтовано визнав винним ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного правопорушення і наклав стягнення з урахуванням положень ст. 33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП, що є необхідним і достатнім та відповідає меті адміністративного стягнення.
З огляду на зазначене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, відтак підстав для її зміни чи скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, - 
постановив:

Постанову судді Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 травня 2020 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення. 
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                                                         Гончарук Л.Я.