ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року	Львів	Справа № 352/548/20 пров. № А/857/8780/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Галаз Ю.А.,

а також сторін (їх представників):
від позивача -                                         не з`явився;
від відповідачів -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської обл. від 03.06.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській обл., поліцейського взводу 1 роти 2 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській обл. Дуплеци Тетяни Ярославівни, інспектора поліції батальйону 1 роти 2 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській обл. Саміла Романа Богдановича про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Хоминець М.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 30 хв. 03.06.2020р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 12.06.2020р.),-

В С Т А Н О В И В:

05.03.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду із розглядуваним позовом; скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 611275 від 21.01.2020р. та серії ЕАК № 2004701 від 21.01.2020р.; провадження у справі закрити відповідно до п.1.ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.1-3).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської обл. від 03.06.2020р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.55-60).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та заявлений позов задовольнити (а.с.63-68).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідачами допущені неточності під час оформлення спірних постанов; упродовж розгляду справи інспекторами не були прийняті до уваги пояснення позивача щодо відсутності в його діях порушень Правил дорожнього руху /ПДР/; аналіз періодів часу зупинки і складання постанов вказує на їх некоректність та помилковість.
Окрім цього, в порушення вимог ст.36 КУпАП інспекторами винесено дві постанови, хоча розгляд їх фактично здійснювався одночасно. Жодних доказів розгляду справи та винесення постанови серії ЕАК № 2004701 від 21.01.2020р. матеріали справи не містять.
Також судом першої інстанції допущено порушення принципів адміністративного судочинства, оскільки останнім не було надано оцінки доводам позивача про відсутність в його діях складу спірних правопорушень.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи (в тому числі оглянувши представлені сторонами відеоматеріали) та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних мотивів. 

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії ДПО18 № 611275 від 21.01.2020р., винесеної поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції /УПП/ в Івано-Франківській обл. капралом поліції Дуплеца Т.Я., о 13 год. 07 хв. 21.01.2020р., позивач ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 2 км автодороги Н-10 у с.Крихівці (під`їзд до м.Івано-Франківськ) рухався зі швидкістю 80 км/год. в населеному пункті (із перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год.), чим порушив вимоги п.12.4 ПДР. Швидкість вимірювалася приладом - лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС000734.
На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а.с.5).

Окрім цього, згідно з постановою серії ЕАК № 2004701 від 21.01.2020р., винесеної інспектором поліції батальйону 1 роти 2 УПП в Івано-Франківській обл. лейтенантом поліції Самілом Р.Б., о 13 год. 15 хв. 21.01.2020р., позивач ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , у с.Крихівці по вул.Крихівецькій, 20, перевозив двох дітей, які не досягли 12-річного віку, зріст яких менше 145 см, у транспортному засобі, який обладнаний ременем безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією транспортного засобу, чим порушив правила перевезення пасажирів згідно вимог п.21.11б ПДР.
На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.4).

          Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з доведеності відповідачами фактів вчинення позивачем порушень ПДР, при цьому такі порушення стверджуються належними доказами - показами приладу TruCam LTI20/20 та записом з нагрудного відеореєстратора.

Між тим, наведені висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, не у повній мірі відповідають нормам матеріального права і фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

          Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

В частині правильності винесення постанови серії ДПО18 № 611275 від 21.01.2020р. колегія суддів враховує таке.

          Відповідно до п.12.4 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р., у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно ч.1 ст.122 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

          Із змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено перевищення установленої швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті.
При цьому, у складеній постанові серії ДПО18 № 611275 від 21.01.2020р. вказані серійний номер і назва технічного засобу, яким здійснювалося вимірювання швидкості руху керованого позивачем автомобіля.

Системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення як один із можливих доказів по справі не складався, однак відповідачем надані інші беззаперечні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

          Стосовно представленого під час судового розгляду справи роздрукованого відеофайлу з приладу вимірювання швидкості TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС000734 (а.с.35) колегія суддів враховує наступне.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України № 580-VIII від 02.07.2015р. «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно з ст.31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 вказаного Закону встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

          Правомірність використання відповідачем технічного приладу вимірювання швидкості TruCam LTI20/20, серійний номер ТС000734, стверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17470, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 27.11.2019р. і чинного до 27.11.2020р. (а.с.30).
Водночас, лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UА-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012р. (а.с.31). На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 1362 від 02.11.2015р. пристрій TruCam виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.
При цьому, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.
Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17470підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 до застосування.
Можливість використання вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 також підтверджується виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертним висновком № 04/02/03-3008 від 27.09.2018р. (а.с.32).

Належність таких доказів слідує з приписів ст.251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. 

Оцінюючи вказані докази, колегія суддів вважає їх належними, оскільки такі відображені в спірній постанові. 
Зафіксовані на них обставини не викликають обґрунтованого сумніву в тому, що саме позивач ОСОБА_1 допустив перевищення швидкості руху керованого ним автомобіля в населеному пункті.
Зокрема, представлений фотознімок приладу TruCam № 1579612076_UB000_0121_130756.jmf здійснений приладом TruCam LTI 20/20 № ТС000734 та містить інформацію про те, що автомобіль позивача рухався на 2 км автодороги Н-10 в населеному пункті зі швидкістю 80 км/год. (а.с.35).
Вказана обставина також підтверджується відповідним відеозаписом з приладу TruCam LTI 20/20 (а.с.37).
Згідно даних лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000734 місцем вчинення правопорушення в розрізі системи географічних координат з кутовими величинами є місце з координатами: географічна широта 48°53' 38.83"N і географічна довгота 24°39'30.07"Е, тобто, населений пункт с.Крихівці Івано-Франківської обл. (визначені через мережу Інтернет на веб-сайті Google Maps).

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

          Спірна постанова серії ДПО18 № 611275 від 21.01.2020р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Вказана постанова містить посилання на доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення, а саме покази вимірювання швидкості за допомогою приладу TruCam.

Щодо розбіжностей в часі вчинення правопорушення (згідно постанови відповідача - 13 год. 07 хв., відповідно до матеріалів фотофіксації зупинка автомобіля позивача мала місце 13 год. 02 хв.) колегія суддів враховує, що самим позивачем не заперечується той факт, що подія правопорушення відбулася саме 21.01.2020р., що підтверджено, в тому числі, і відеозаписами.
Аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку про те, що інспектором в оскаржуваній постанові вказано вірний час вчинення правопорушення. Водночас, розбіжність в часі, який зафіксований на відеозаписах з нагрудних камер інспекторів, пояснюється технічними причинами в роботі (фіксування) цих приладів, а тому не впливає на правомірність винесеної постанови.
Отже в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено показаннями приладу TruCam, відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення.
За таких умов вказані обставини не розцінюються колегією суддів як такі, що свідчать про неправильність складання постанови серії ДПО18 № 611275 від 21.01.2020р.

          Стосовно доводів позивача щодо порядку порушення розгляду справи про адміністративне правопорушення колегія суддів враховує, що відповідно до матеріалів адміністративної справи позивач заперечував перевищення ним дозволеної швидкості руху автомобіля в населеному пункті.
Із представлених відеоматеріалів слідує, що відповідачем були роз`яснені позивачу його права та обов`язки згідно вимог КУпАП.
Водночас, позивачем не було долучено до постанови відповідача будь-яких письмових клопотань, зауважень та заяв; стосовно дій відповідача ним не подавалися жодні скарги в органи Національної поліції або прокуратури.

Отже, за наведених обставин колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що дійсно о 13 год. 07 хв. 21.01.2020р., позивач ОСОБА_1 , керуючи легковим автомобілем марки «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_1 , на 2 км автодороги Н-10 у с.Крихівці (під`їзд до м.Івано-Франківськ) рухався зі швидкістю 80 км/год. в населеному пункті (із перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті на 30 км/год.), чим порушив вимоги п.12.4 ПДР. Швидкість вимірювалася приладом - лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTI 20/20, серійний номер ТС000734.
На підставі наведеного, відповідачем правомірно визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. 

Щодо правомірності винесення постанови серії ЕАК № 2004701 від 21.01.2020р. колегія суддів зазначає наступне.

          Відповідно до п.21.11б ПДР забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку, - у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.
Згідно ч.10 ст.121 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порушення правил перевезення дітей тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Звідси, вказана норма ПДР забороняє перевозити дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку:
у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу;
на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів;
на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

          Із змісту спірної постанови слідує, що позивачем допущено порушення п.21.11б ПДР, яке було виявлено інспекторами поліції після зупинки автомобіля позивача та початку розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
          При цьому, колегія суддів вважає недоведеним здійснення позивачем порушення правил перевезення пасажирів (дітей), оскільки спірна постанова серії ЕАК № 2004701 від 21.01.2020р. не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Разом з тим, вказана постанова не містить посилання на жоден доказ вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення (в тому числі відеозапис з нагрудної камери інспектора).

Відповідно до приписів КУпАП (у редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):
ст.222 - органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195). 
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
ст.258 - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч.2).
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.4).
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч.5).

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Згідно п.10 розділу ІІІ вказаної Інструкції поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, нормами КУпАП передбачено спрощений порядок фіксування адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, за умов якого протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, при цьому посадова особа має право винести безпосередньо постанову в справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст.283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Посилання на жоден із цих доказів, які передбачені ст.251 КУпАП, у винесеній постанові є відсутніми.
Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. 
Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Такі ж вимоги містяться у відомчому нормативному акті - в Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015р. (остання не поширюється на правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, однак враховується судом в системному аналізі з іншими актами законодавства).
Зокрема, згідно п.3 розділу ІІ цієї Інструкції якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ст.256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.
В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується на правових висновках, які зроблені Конституційним Судом України у своєму Рішенні у справі № 23-рп/2010 від 22.12.2010р.

Відповідно до матеріалів адміністративної справи протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався попри те, що позивач заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП.
Будь-яких інших доказів вчинення розглядуваного правопорушення, окрім DVD-R диску з відеоматеріалами, відповідачем не представлено.
На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП; складену інспектором поліції постанову за наведених обставин не можна вважати належним і допустимим доказом по справі.
Отже, належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.10 ст.121 КУпАП, не представлено, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова серії ЕАК № 2004701 від 21.01.2020р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП не містить посилань на матеріали відеофіксації (як додаток до постанови) і технічний засіб, за допомогою якого здійснено відповідний відеозапис.
При цьому, приписами ч.3 ст.283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

          Водночас, представлені відеоматеріали здійснені інспекторами з різних технічних пристроїв; такі пристрої не ідентифіковані; записи не містять прив`язки до часу та місця зйомки, при цьому жоден з них чітко не фіксує факт порушення правил перевезення пасажирів (дітей).
          Також надані відеозаписи стосуються складення різними інспекторами двох постанов про різні адміністративні правопорушення.

Отже, належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.10 ст.121 КУпАП, не представлено.
Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
При цьому, відповідачами не доведено особу, вік та зріст дітей, які перевозилися позивачем.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП та помилково накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

          Щодо наявності двох постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності колегія суддів звертає увагу на наступне.

          Відповідно до ст.36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.
Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно п.3 розділу V Інструкції оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затв. наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015р., при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо (стаття 36КУпАП).У цьому випадку поліцейський накладає стягнення тільки за ті адміністративні правопорушення, які він має право розглядати. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З огляду на наявність двох окремих постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності щодо порушень, які розглядалися різними інспекторами протягом короткого проміжку часу за наслідком однієї зупинки транспортного засобу, апеляційним судом встановлено, що в порушення ч.2 ст.36 КУпАП інспекторами в один день з різницею в декілька хвилин були прийнято дві постанови відносно позивача, із застосуванням адміністративного стягнення за кожне правопорушення окремо. 
Звідси колегія суддів констатує, що фактично порушено порядок накладення адміністративного стягнення, оскільки один інспектор при виявленні двох порушень повинен був одночасно розглянути справу щодо виявлених порушень та накласти стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення.
В розглядуваному випадку майже одночасне винесення двох постанов різними інспекторами одного екіпажу не свідчить про дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і вказує про накладення на неї надмірного тягара по сплаті двох штрафів замість одного в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, що викладена в постановах від 15.11.2018р. у справі № 524/5536/17, від 25.09.2019р. у справі № 127/19283/17, від 18.10.2019р. у справі № 177/213/17, від 28.11.2018р. у справі № 537/1214/17, від 24.12.2019р. у справі № 459/1801/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.
Окрім цього, згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloranand Francis v. The United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

          Згідно вимог ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
          Вказаною нормою процесуального закону передбачені повноваження суду щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень та одночасного вирішення питання про закриття справи про адміністративне правопорушення.

Таким чином, заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, через що підлягає до часткового задоволення, при цьому належить визнати протиправною і скасувати постанову серії ЕАК № 2004701 від 21.01.2020р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором поліції батальйону 1 роти 2 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській обл. Самілом Р.Б., про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 510 грн.; закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.121 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення); решти позовних вимог задоволенню не підлягає.
За правилами ст.139 КАС України слід стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України судові витрати в розмірі 630 грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки її висновки в частині відмови у задоволенні всіх позовних вимог не у повній мірі відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.243, ч.3 ст.268, ст.ст.272, 286, 310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської обл. від 03.06.2020р. в адміністративній справі № 352/548/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов Тисменицького районного суду Івано-Франківської обл. від 03.06.2020р. задовольнити частково.
Визнати протиправною і скасувати постанову серії ЕАК № 2004701 від 21.01.2020р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором поліції батальйону 1 роти 2 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській обл. Самілом Романом Богдановичем, про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.10 ст.121 КУпАП, і накладення штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн.
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.10 ст.121 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП (за відсутності події і складу адміністративного правопорушення).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м.Київ, вул.Федора Ернста, 3; код ЄДРПОУ 40108646) судові витрати в розмірі 630 (шістсот тридцять) грн. 60 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич 	
Дата складення повного тексту судового рішення: 30.09.2020р.