ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/645/20 Справа № 202/5026/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства промислового спеціального зв`язку "Промспецзв`язок" про стягнення заборгованості по заробітній платі
за апеляційною скаргою Державного підприємства промислового спеціального зв`язку "Промспецзв`язок"
на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року,  -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Міністрества економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування позовних посилалась на те, що 06 червня 2006 року між позивачем та Міністерством промислової політики України було укладено контракт № 3-37 з керівником підприємства, що є у державній власності, за умовами п.1 якого ОСОБА_1 зобов`язувалася безпосередньо і через адміністрацію Державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» здійснювати поточне управління (керівництво) останнім, забезпечувати його високоприбуткову діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за ним державного майна, а міністерство зобов`язувалося створювати належні умови для мого матеріального забезпечення і організації праці, як керівника Відповідача 2. Зокрема, п. п. 17, 19, 21 Контракту, з подальшими змінами та доповненнями, встановлено, що за виконання обов`язків, передбачених ним, позивачу нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного Відповідачем 2 в результаті господарської діяльності, а саме посадового окладу в розмірі 3600,00 грн., премії в розмірі 100% нарахованої заробітної плати за посадовим окладом, а також надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% до посадового окладу і фактично відпрацьованого часу. Позивачу, як керівнику, надавалася щорічна оплачувана відпустка тривалістю 31 календарних днів. ЇЇ оплата провадилася виходячи з середньоденного заробітку позивача, обчисленого у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі відпустки позивачу також надавалась матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі середньомісячного заробітку. Крім того, на позивача, як на керівника Відповідача 2, розповсюджувалися пільги, гарантії та компенсації, передбачені колективним договором останнього. Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09 грудня 2010 року №1085/2010 Міністерство промислової політики України було реорганізоване в Державне агентство з управління державними корпоративними правами та майном (Агентство держмайна України). Відповідно до наказу останнього від 21 червня 2012 року №38-Д з 22 червня 2012 року позивача було звільнено з посади директора ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» на підставі п.1 ст.36 далі - КЗпП України (за угодою сторін). На день подання позову, відповідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 березня 2014 року № 408-р, ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» було передано до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі України. Як вбачається з довідки про заборгованість по заробітній платі станом на 01 липня 2012 року, підписаної головним бухгалтером ОСОБА_2 та скріпленої печаткою ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок», заборгованість перед позивачем за період з 2010 року по 2012 рік складає 106 370,54 грн. На день подання позову, вищезазначена заборгованість не погашена. На думку позивача, це є порушенням її права на оплату праці, передбаченого КЗпП України та Законом України «Про оплату праці». Відповідно до вищезазначеного, із врахуванням припису ч.1 ст.47, КЗпП України, позивач вважає, що відповідачі несуть солідарний обов`язок зі сплати позивачу заборгованості по заробітній платі. Оскільки відповідачі в установленому законом порядку не сплатили позивачу заборгованість із заробітної плати, позивач просила суд стягнути солідарно з Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та Державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 106 370,54 грн. (том 1 а.с.1-5).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволені частково.
Стягнуто з Державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 106 370 (сто шість тисяч триста сімдесят) грн. 54 коп.
В іншій частині позову відмовлено.
Допущено негайне виконання рішення суду у межах стягнення суми виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (том 1 а.с.172-175).

В апеляційній скарзі Державне підприємство промислового спеціального зв`язку "Промспецзв`язок" посилаючись на те, що висновки суду 1 інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, на не доведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким зменшити розмір присудженої до стягнення з ДП промислового звязку "Промспецзвязок" суми заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1 стягнувши суму у розмірі 19 276 грн. 07 коп.(том 2 а.с. 62-69).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ДП промислового звязку "Промспецзвязок" залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 06 червня 2006 року між ОСОБА_1 та Міністерством промислової політики України було укладено контракт № 3-37, відповідно до якого ОСОБА_1 була призначена на посаду директора державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецв`язок» терміном з 06 червня 2006 року по 05 червня 2011 року.
Пунктами 17,19,21 вищезазначеного контракту, з подальшими змінами та доповненнями, встановлено, що за виконання обов`язків, передбачених ним, ОСОБА_1 нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» в результаті господарської діяльності, а саме посадового окладу в розмірі 3600,00 грн., премії в розмірі 100% нарахованої заробітної плати за посадовим окладом, а також надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 50% до посадового окладу і фактично відпрацьованого часу.
Крім того, позивачу, як керівнику, надавалася щорічна оплачувана відпустка тривалістю 31 календарних днів. ЇЇ оплата провадилася виходячи з мого середньоденного заробітку, обчисленого у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі відпустки ОСОБА_1 також надавалась матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі середньомісячного заробітку.
Одночасно на позивача, як на керівника ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок», розповсюджувались пільги, гарантії та компенсації, передбачені колективним договором останнього.
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06 червня 2006 року №104-Д ОСОБА_1 була призначена на посаду директора ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» на умовах укладеного з нею контракту з 06 червня 2006 року.
Указом Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09 грудня 2010 року № 1085/2010 Міністерство промислової політики України було реорганізоване в Державне агентство з управління державними корпоративними правами та майном (Агентство держмайна України).
Наказом Агентства держмайна України від 21 червня 2012 року №38-Д ОСОБА_1 звільнена з посади директора ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок», м.Дніпропетровськ, за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, 22 червня 2012 року.
Наказом ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» від 22 червня 2012 року №8-к, ОСОБА_1 склала повноваження директора ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» 22 червня 2012 року.
Судом 1 інстанції також встановлено, що на час звільнення ОСОБА_1 , ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» мало перед останньою заборгованість по заробітній платі у розмірі 106370,54 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі, підписаної головним бухгалтером ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» ОСОБА_2.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» заборгованість по заробітній платі у розмірі 106 370 грн.54 коп. суд 1 інстанції виходив з того, вказана заборгованість позивачу виплачена не була, зокрема доказів про сплату позивачу заборгованості по заробітній платі на день розгляду справи, суду надано не було.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
       Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
       Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
       Статтею 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

       Згідно зі ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
       Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати. Так, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Проаналізувавши норми закону, суд першої інстанції приходить до цілком правильного висновку, що закон встановлює два виключення із правила статті 1215 ЦК України: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Зі справи вбачається, що Наказом Агентства держмайна України від 21 червня 2012 року №38-Д ОСОБА_1 звільнена з посади директора ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок», м.Дніпропетровськ, за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, 22 червня 2012 року. При звільненні підприємство мало перед останньою заборгованість по заробітній платі у розмірі 106370,54 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі, підписаної головним бухгалтером ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» ОСОБА_2 , яку не виплатило позивачці, у звязку з чим вона й звернулася до суду.
Матеріали справи не містять підтверджень того, що позивач всупереч положенням контракту, самовільно встановлювала сама собі премії, відпускні та матеріальну допомогу на оздоровлення, а відтак твердження апелянта з приводу того, що суд 1 інстанції не взяв до уваги висновки викладені у Акті ревізії фінансово-господарської діяльності Державного підприємства промислового спеціального звязку "Промспецзвязок" за період з 01.04.2011 по 31.08.2014 та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2009 р. по 01.04.2011 р. від 26.12.2014 р. № 05-19/04 - є безпідставними та такими, що не дають підстав для зменшення розміру присудженої до стягнення заборгованості по заробітній платі.
Зокрема, колегія суддів зазначає, що чинним законодавством не передбачено зменшення розміру заробітної плати. Акт на який посилається апелянт було складено 26.12.2014 р., а позивачка була звільнена 22 червня 2012 року, тобто майже через 2,5 року після звільнення апелянта та отримання довідки про заборгованість по заробітній платі. 
Крім того, рішення суду, яке наразі оскаржується, виконано в повному обсязі й заборгованість по заробітній платі виплачена в повному обсязі 10.12.2018 року (Т. 1 а.с. 180 - постанова про закінчення виконавчого провадження).

Таким чином, колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства промислового спеціального зв`язку "Промспецзв`язок"  - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: