Справа № 466/6789/19                                Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В. 
Провадження № 22-ц/811/3569/19                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.
секретаря: Сеньків Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

в серпні 2019 року ОСОБА_1  звернулася зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича, в якій просила визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича щодо визначення вартості арештованого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 станом на 22.11.2018 року у розмірі 599 800 грн.
В обґрунтування скарги посилається на те, що 07.11.2018 року приватний виконавець виконавчого округу Пиць А.А. відкрив виконавче провадження ВП № 57615464 на підставі виконавчого листа №2-1183/2010, виданого 20.05.2010 року Шевченківським районним судом м. Львова в цивільній справі за позовом АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.02.2007 року № 28/07-Ф в розмірі 31140.11 дол. США, 1700.00 грн. судового збору, 120.00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Стверджує те, що 22.11.2018 року проведено оцінку майна, а саме, належної їй на праві власності квартири, звіт про оцінку ніби - то їй було направлено приватним виконавцем листом 03.12.2018 року, однак листа, який датований 03.12.2018 року, вона не отримувала, а також не отримувала звіт про незалежну оцінку вартості майна станом на 22.11.2018 року, про наявність такого і про його зміст вона довідалась від представника 12.08.2019 року, коли в рамках судового розгляду справи № 466/948/19 Львівським апеляційним судом було надано відповідні матеріали для ознайомлення. Вважає дії приватного виконавця протиправними з тих підстав, що оцінка квартири є заниженою, необ`єктивною, недостовірною, а звіт про оцінку такими, що не відповідає дійсності та нормативно-правовим актам України з оцінки майна, оскільки при проведенні оцінки не було отримано необхідну інформацію про об`єкт оцінки, у тому числі не проведено його огляд, що є прямим порушенням п. 51, 53, 56, 57 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», що вплинуло на визначення ринкової оцінки вартості майна, що викликає об`єктивний сумнів у вірності проведеної оцінки. Зазначає, що в порушення ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна приватний виконавець скаржнику не надіслав. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.
Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 , вважає, що ухвала суду є незаконною та необґрнтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Посилається на те, що суд не звернув уваги на те, що оскарження оцінки майна є можливим в порядку оскарження рішень та дій виконавця, оскільки оскарження звіту чинним законодавством не передбачено. Зазначає, що у постанові від 12.06.2019 року у справі №308/12150/16 Велика Палата Верховного Суду визнала обгрунтованим висновок про визнання недійсною оцінки нерухомого майна магазину непродовольчих товарів проведеної ТОВ «Закарпатська ТЗБ» в межах процедури виконавчого провадження з огляду на розбіжність у визначені орієнтованої вартості зазначеного майна із метою недопущення реалізації описаного і арештованого майна за заниженою ціною, що може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді не отриманого доходу, а боржнику у вигляді передачі майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартості. Звертає увагу на те, що ринкова вартість квартири у висновку не зазначена і визначення власне ринкової вартості приватний виконавець не замовляв, що суперечить не лише вимогам ст. 57 ЗУ «Про виконавче  провадження», а й практиці Верховного Суду. Також апелянт стверджує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази скерування їй повідомлення про оцінку майна, у зв`язку з чим була позбавлена можливості належно обґрунтувати свої заперечення щодо оцінки належного їй майна та висновку про його вартість. Про наявність звіту і про його зміст довідалась від представника 12.08.2019 року, а  тому строк на оскарження оцінки передбачений ч.5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження». Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича щодо визначення вартості арештованого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 станом на 22.11.2018 року у розмірі 599 800 грн. (без врахування ПДВ).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Пиць А.А., суд першої інстанції виходив з того, що дії приватного виконавця щодо оцінки квартири, належної ОСОБА_1 на праві власності, відповідали положенням частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», що свідчить про відсутність підстав для задоволення скарги.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Судом першої інстанції встановлено, що 07.11.2018 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. відкрив виконавче провадження ВП № 57615464 на підставі виконавчого листа №2-1183/2010, виданого 20.05.2010 року Шевченківським районним судом м. Львова в цивільній справі за позовом АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15.02.2007 р. № 28\07-Ф розмірі 31 140 дол. США 11 цент, 1700 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.
21.11.2018 року по ВП № 57615464 з метою виконання рішення суду та визначення вартості майна боржника постановою приватного виконавця, яка боржником не оскаржувалася, призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні ОСОБА_2 , який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, виданої фондом державного майна України 24.11.2015 р. 
03.12.2018 року приватний виконавець надіслав на адресу ОСОБА_1 копію висновку про вартість однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_1 , вартість якої станом на 22.11.2018 року становила 599 800 грн., що підтверджується супровідним листом приватного виконавця від 03.12.2018 року № 3862.
У відповідності до ч. 3 п. 15 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право залучати в установленому порядку для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.
Згідно ч. 3 ст. 20 вказаного Закону експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем.
Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону про виконавче провадження.
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів врегульовані Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Згідно з ч. 4 ст. 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна передбачені ст. 12 цього Закону.
Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої ст. 10 і частини першої ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». 
Стаття 33 згаданого закону передбачає, що спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку.
Стаття 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачає відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.
Відтак, оцінку майна, оформлення її результатів, здійснює суб`єкт оціночної діяльності, який у відповідності до ч.2 ст. 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» несе відповідальність за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна.
Експерт несе кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого висновку під час здійснення виконавчого провадження, про що він має бути попереджений виконавцем. За недостовірну чи необ`єктивну оцінку майна суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкт господарювання несе відповідальність у порядку, встановленому законом, а оцінювач - кримінальну відповідальність, про що він має бути попереджений виконавцем. (ч.5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження»).
Частина 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.
Аналіз ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, яким є, у тому числі і заявник (скаржник), мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до цієї статті державний виконавець лише залучає оцінювача, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України № 2658-ІІІ.
При цьому, у своїй діяльності суб`єкт оціночної діяльності є самостійним, а тому виконавець жодним чином не може впливати на порядок та процедуру проведення оцінки та висновки оцінювача про вартість майна, визначеної за результатами проведення його оцінки.
Частина 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначає дії виконавця, які останній повинен вчинити після отримання оцінки, а саме, повідомити сторін виконавчого провадження про оцінку майна.
А відтак, залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, приватний виконавець Пиць А.А. діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».
У постанові Верховного Суду від 25.09.2018 року у справі №5010/1127/2012 -Б-25/25 зазначено, що метою аукціону як способу реалізації є, передусім, відчуження майна за максимальною ціною, яку визначає ринок за умови прозорості та вільної конкуренції, тому початкову чи оціночну вартість можна розглядати лише як стартову ціну, яка із першим кроком аукціону втрачає своє значення. При цьому, початкова вартість майна на аукціоні ніяк не впливає на ціну реалізації майна, оскільки під час торгів вона може бути як зменшена, такі збільшена. Тобто, ціна майна формується виходячи зі стану майна, попиту, пропозиції.
Вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при постановленні судового рішення безпідставно не взяв до уваги порушення оцінювачем процедури оцінки спірної квартири, визначення її вартості, яка є значно більшою, а саме, на 121000.00 грн., що підтверджується висновком іншого експерта, а також на неправильне застосування методики оцінки спірної квартири, що в результаті призвело до заниженої її оцінки.
Такі доводи апелянта спростовуються наступним.
Верховний Суд у постановах від 13.03.2018 у справі № 914/881/17 та від 08.05.2019 в справі №2-79/11, зазначив, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III). При цьому, Верховний Суд у постанові від 08.05.2019 в справі № 2-79/11 звертає увагу на те, що правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України № 2658-ІІІ). Згідно з ч. 4 ст. 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до ст. 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків. Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1статті 12 Закону України № 2658-III).
Відповідно до п. 60 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМ України від 10.09.2003 року №1440, висновок про вартість майна повинен містити відомості про: замовника оцінки та виконавця звіту про оцінку майна; назву об`єкта оцінки та його коротку характеристику; меті і дату оцінки; вид вартості, що визначався; використані методичні підходи; величину вартості, отриману в результаті оцінки.
Пункт 3 Національного стандарту №1 передбачає, що база оцінки - комплекс методичних підходів, методів та оціночних процедур, що відповідають певному виду вартості майна. Для визначення бази оцінки враховуються мета оцінки та умови використання її результатів.
З висновку про вартість майна, складеного ФОП ОСОБА_2 , вбачається, що метою оцінки є визначення вартості об`єкта оцінки для примусової реалізації в процесі виконавчого провадження; база оцінки - ринкова вартість; вид вартості - початкова вартість (за дефініцією «ліквідаційна вартість»; використані методичні підходи - порівняльний. У висновку зазначено, що отриманий результат згідно проведеної незалежної оцінки може бути використаний тільки для вказаної мети і ні для якої іншої.
Звітом про незалежну оцінку вартості однокімнатної квартири загальною площею 39ю8 кв. м, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 станом на 22 листопада 2018 року, суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_2 здійснив оцінку та визначив початкову вартість (за дефініцією «ліквідаційну вартість»), виходячи з мети проведення оцінки, що зазначена у договорі, та виходячи із особливостей примусового продажу майна боржника, виключно із скороченим строком експозиції, наявності примусу такого продажу, керуючись спеціальним нормативним актом - Національним стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».
Твердження апелянта про те, що ФОП ОСОБА_2 була визначена саме ліквідаційна вартість не відповідає дійсності, оскільки ним була визначена «початкова вартість об`єкта оцінки для примусової реалізації».
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що правом на рецензування звіту, яке передбачене Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» ОСОБА_3 не скористалася, матеріали справи таких доказів не містять.
Обгрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 посилається на висновок експерта №25/19 на звернення адвоката Бабуха Андрія Борисовича, складений експертом Лібич А.М. 28.08.2019 року, згідно з яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 22.11.2018 року складає 721600.00 грн., що на 121800.00 грн. є вищою, за оцінку цієї ж квартири, визначеної ФОП ОСОБА_2 .
Як вбачається з вищезгаданого висновку експерта Лібича А.М., на вирішення експертного дослідження було поставлено питання: якою була ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 станом на 22.11.2018 року, разом з тим не зазначено мети оцінки, що обов`язково має бути враховано при проведенні оцінки, так як при вимушеному продажі, при продажі майна у стислі строки, вартість майна, як правило, є нижчою, порівняно з вартістю цього є майна при його добровільній реалізації.
Крім цього, об`єкти, взяті експертом Лібич А.М. для порівняння, знаходяться в цегляних будинках, квартира АДРЕСА_2 належна на праві власності ОСОБА_1 , знаходиться у панельному будинку, що також відповідно впливає на вартісну оцінку, на її об`єктивність.
Пункти 15, 16 постанови КМ України від 10.09.2003 № 1440 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»(далі Національний стандарт №1) регламентують, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, та повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.
Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.
За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.
За наявності істотного впливу зовнішніх факторів (соціально-економічних, політичних, екологічних тощо) на ринок подібного майна, що призводить до фактичної неможливості надання аргументованого та достовірного висновку про ринкову вартість, у звіті про оцінку майна даються додаткові роз`яснення та застереження.
При цьому оцінювач має право надавати висновок про ринкову вартість об`єкта оцінки, що ґрунтується, зокрема, на інформації про попередній рівень цін на ринку подібного майна або на припущенні про відновлення стабільної ситуації на ринку.
Відповідно до статті 36 Національного стандарту № 1 оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільше повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення.
Вищенаведене спростовує доводи апелянта про порушення оцінювачем процедури оцінки спірної квартири, визначення її вартості, а також про неправильне застосування методики оцінки спірної квартири.
Долученими до матеріалів даної справи доказами, а саме, протоколом судового засідання від 21.02.2019 року (а.с. 112-114) безспірно підтверджується, що скаржник та її представник про лист від 03.12.2018р., а також про звіт про незалежну оцінку вартості майна станом на 22.11.2018р. дізналася в судовому засіданні 21.02.2019р., а відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає зазначені доказами такими, що спростовують доводи апелянта про те, що лист за підписом приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А., який датований 03.12.2018р., а також звіт про незалежну оцінку вартості майна станом на 22.11.2018р. не отримувала, а про його наявність і його зміст вона дізналася від представника 12.08.2019 року, коли в рамках судового розгляду справи № 466/948/19 Львівським апеляційним судом було надано відповідні матеріали для ознайомлення.
За вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення скарги, оскільки дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. щодо визначення вартості квартири АДРЕСА_2 в розмірі 599800.00 грн., вчинялися у відповідності до положень частин першої - третьої, п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Постанова складена 10.08.2020 року. 

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П. 

Мельничук О.Я.