Єдиний унікальний номер 233/1897/18 
Номер провадження 22-ц/804/1676/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

24 червня 2020 року                                            м. Бахмут Донецька область

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді Канурної О.Д., 
суддів: Мальованого Ю.М., Мірути О.А.
за участю секретаря судового засідання Цимбала Д.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року у цивільній справі № 233/1897/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди (суддя першої інстанції ОСОБА_2 ), -

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 26.03.2015 року відбувся апеляційний розгляд кримінальної справи за звинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 115 ч. 2 п. 1, 6, 12, ст. ст. 187 ч. 4, 187 ч. 3, 263 ч. 1 КК України, за результатами розгляду якої було прийнято рішення про скасування вироку Дружківського міського суду Донецької області від 20.03.2014 року та повернення зазначеної кримінальної справи до прокуратури Донецької області для провадження додаткового розслідування. При апеляційному розгляді кримінальної справи за звинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 115 ч. 2 п. 1,6,12, ст. ст. 187 ч. 4, 187 ч. 3, 263 ч. 1 КК України, запобіжний захід ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою був залишений без змін, але відповідно до ухвали Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2015 року, суд апеляційної інстанції зобов`язав орган досудового розслідування після отримання зазначеної кримінальної справи мотивовано вирішити питання про вид запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та в залежності від цього виду встановити його тривалість відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до приписів п.12 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, додаткове розслідування за кримінальною справою за звинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 115 ч. 2 п. 1, 6, 12, ст. ст. 187 ч. 4, 187 ч. 3, 263 ч. 1 КК України, провадиться у порядку, передбаченому цим Кодексом. Відтак, прокуратурою Донецької області було відкрите кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015050000000197 від 29.04.2015 року, за ознаками злочинів, передбачених ст. ст. 115 ч. 2 п. 1,6, 12, ст. ст. 187 ч. 4, 187 ч. 3, 263 ч. 1 КК України.
Слідчим Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області Джафаровим Р.А. здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015050000000197 від 29.04.2015 року, відкритому відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч. 2 п. 1, 6, 12, ст. ст. 187 ч. 4, 187 ч. 3, 263 ч. 1 КК України, що підтверджується дорученням начальника СВ Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області про проведення досудового розслідування від 03.05.2015 року. 
При цьому процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42015050000000197 від 29.04.2015 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч. 2 п. 1, 6, 12, ст. ст. 187 ч. 4, 187 ч. 3, 263 ч. 1 КК України, згідно із постановою Костянтинівського міжрайонного прокурора старшого радника юстиції Ткачук В.О. від 11.06.2015 року про призначення групи прокурорів здійснює група прокурорів у складі: Цукарєвої В.А., Калініч Т.А., Акулова А.В., Макарченкової Н.М., Модного Р.В., ОСОБА_5 ., Костянтинівського міжрайонного прокурора Ткачук В.О., заступника Костянтинівського міжрайонного прокурора М`ясоєдова О.О. 
Апеляційний суд Запорізької області, здійснюючи апеляційний розгляд кримінальної справи за звинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених ст. ст. 115 ч. 2 п. 1, 6, 12, ст. ст. 187 ч. 4, 187 ч. 3, 263 ч. 1 КК України за правилами, передбаченими вимогами КПК 1960 року, залишив запобіжний захід ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою без змін і визначив строк закінчення запобіжного заходу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою, залишеного ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2015 року без змін, шляхом настання певної події, а саме, отримання зазначеної кримінальної справи органом досудового розслідування, при цьому зобов`язавши орган досудового розслідування мотивовано вирішити питання про вид запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та залежності від цього виду встановити його тривалість відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що відповідало критерію «передбачуваності закону» для цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не суперечило положенням КПК 2012 року і в свою чергу гарантувало дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, зокрема, обвинувачених ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .
Згідно із диспозицією ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України, вказівки слідчого судді є обов`язковими до виконання органом досудового розслідування. Відтак, виконання вимог апеляційного суду, а саме, щодо необхідності мотивованого вирішення органом досудового розслідування після отримання зазначеної кримінальної справи питання про вид запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та в залежності від цього виду встановлення його тривалості відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є обов`язковим для органу досудового розслідування.
Відповідно до цього ОСОБА_1 25.05.2015 року була подана скарга до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області на бездіяльність слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС у Донецькій області Джафарова Р.А., яка полягала у навмисному ухиленні від вирішення питання щодо виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 і його тривалості відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, навмисному ухиленні від приведення до відповідності запобіжних заходів зазначеним особам до вимог КПК України 2012 року та навмисному ігноруванні вказівок Апеляційного суду Запорізької області.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.05.2015 року була визнана незаконною бездіяльність слідчого Джафарова Р.А., яка полягала у навмисному ухиленні від вирішення питання щодо виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 і його тривалості відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, навмисному ухиленні від приведення до відповідності запобіжних заходів зазначеним особам до вимог КПК України 2012 року та навмисному ігноруванні вказівок Апеляційного суду Запорізької області та слідчий суддя зобов`язав слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області Джафарова Р.А. виконати вказівки Апеляційного суду Запорізької області щодо мотивованого вирішення органом досудового розслідування після отримання зазначеної кримінальної справи питання про вид запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 та в залежності від цього виду встановити його тривалість відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. 
Станом на 08.06.2015 року вирішення питання про вид запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 та встановлення в залежності від цього його тривалості відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини так і не відбулося, що вказує на навмисне ігнорування органом досудового розслідування обов`язкових вказівок як слідчого судді, так і суду апеляційної інстанції. Внаслідок цього ОСОБА_1 знов був вимушений звернутися до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області зі скаргою на бездіяльність слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС у Донецькій області Джафарова Р.А., яка полягала у навмисному ухиленні від вирішення питання щодо виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 і його тривалості відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, навмисному ухиленні від приведення до відповідності запобіжних заходів зазначеним особам до вимог КПК України 2012 року та навмисному ігноруванні, як вказівок Апеляційного суду Запорізької області, так і вказівок слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09.06.2015 року була визнана незаконною бездіяльність слідчого Джафарова Р.А., яка полягала у навмисному ухиленні від вирішення питання щодо виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 і його тривалості відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, навмисному ухиленні від приведення до відповідності запобіжних заходів зазначеним особам до вимог КПК України 2012 року та навмисному ігноруванні вказівок Апеляційного суду Запорізької області і Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (ухвала від 28 травня 2015 року) та слідчий суддя зобов`язав слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області Джафарова Р.А. виконати вказівки Апеляційного суду Запорізької області щодо мотивованого вирішення органом досудового розслідування після отримання зазначеної кримінальної справи питання про вид запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 та в залежності від цього виду встановити його тривалість відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
17.06.2015 року в Костянтинівському міськрайонному суді Донецької області відбувся розгляд клопотання слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області майора міліції Джафарова Р.А. від 16.06.2015 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015050000000197 від 29.04.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч. 2 п. 1, 6, 12, ст. ст. 187 ч. 4, 263 ч. 1 КК України, за результатами розгляду якого була винесена ухвала Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року, відповідно до якої клопотання слідчого Джафарова Р.А. від 16.06.2015 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_1 було задоволено та ОСОБА_1 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Артемівській УВП УДПтСУ в Донецькій області № 6.
Слідчим Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області Джафаровим Р.А. неодноразово була допущена бездіяльність, яка полягала у: навмисному ухиленні від вирішення питання щодо виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і його тривалості відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, навмисному ухиленні від приведення до відповідності запобіжних заходів зазначеним особам до вимог КПК України 2012 року; навмисному ігноруванні вказівок Апеляційного суду Запорізької області щодо необхідності мотивованого вирішення органом досудового розслідування після отримання зазначеної кримінальної справи питання про вид запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та в залежності від цього виду встановити його тривалість відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; навмисному ігноруванні вказівок слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області щодо необхідності мотивованого вирішення органом досудового розслідування питання про вид запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 та в залежності від цього виду встановити його тривалість відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Процесуальними керівниками у даному кримінальному провадженні - Цукарєвой В.А., Калініч Т.А., Акуловим А.В., Макарченковой Н.М., Модним Р.В., ОСОБА_5 , Костянтинівським міжрайонним прокурором Ткачук В.О., заступником Костянтинівського міжрайонного прокурора М`ясоєдовим О.О. не було вжито всіх можливих заходів в рамках своїх повноважень щодо усунення вчиненої слідчим Джафаровим Р. ОСОБА_6 . бездіяльності, тобто зазначеними процесуальними керівниками не було своєчасно вжито заходів щодо забезпечення безумовного виконання слідчим ОСОБА_7 Р. ОСОБА_8 , який нехтував нормами Конституції України, кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказівками Апеляційного суду Запорізької області, викладених в ухвалі від 26.03.2015 року, та вказівками Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, викладених в ухвалах від 28.05.2015 року та від 09.06.2015 року, що мало негативні наслідки щодо забезпечення реалізації прав ОСОБА_1 , гарантованих ст. 3, п. 3 ст. 5, п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Процесуальними керівниками у кримінальному провадженні № 42015050000000197 від 29.04.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч. 2 п. 1, 6, 12, ст. ст. 187 ч. 4, 263 ч. 1 КК України, - ОСОБА_9 ,, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , Костянтинівським міжрайонним прокурором Ткачук В.О., заступником Костянтинівського міжрайонного прокурора М`ясоєдовим О.О. була допущена бездіяльність під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яка полягає у неефективному здійсненні зазначеними процесуальними керівниками прокурорського нагляду за додержанням законів під час досудового розслідування у період часу з 29.04.2015 року по 17.06.2015 року, а саме невжиття даними процесуальними керівниками у період часу з 29.04.2015 року по 17.06.2015 року заходів щодо забезпечення безумовного виконання слідчим Джафаровим Р.А. вказівок Апеляційного суду Запорізької області, викладених в ухвалі від 26.03.2015 року, та вказівок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, викладених в ухвалах від 28.05.2015 року та від 09.06.2015 року, щодо мотивованого вирішення органом досудового розслідування питання про вид запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 та в залежності від цього встановлення тривалості цього запобіжного заходу відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та відповідно до норм КПК України 2012 року, що, в свою чергу призвело до незаконного тримання у період часу з 29.04.2015 року по 17.06.2015 року (протягом 49 діб) незаконного тримання під вартою ОСОБА_1 . 
Така бездіяльність слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області Джафарова Р.А. та процесуальних керівників Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області, які здійснювали процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні - Цукарєва В.А., Калініч Т.А., Акулов А.В., Макарченкова Н.М., Модного Р ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , Костянтинівського міжрайонного прокурора Ткачук В.О., заступника Костянтинівського міжрайонного прокурора М`ясоєдова О.О., призвела до незаконного тримання під вартою ОСОБА_1 у період часу з 29.04.2015 року по 17.06.2015 року (протягом 49 діб), а також до порушення прав ОСОБА_1 гарантованих ст. 3, п. 3 ст. 5, п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та тривала у період часу з 29.04.2015 року по 17.06.2015 року (протягом 49 діб).
Незаконність тримання ОСОБА_1 під вартою в порядку ст. 206 КПК України не оскаржувалась внаслідок пережитих ОСОБА_1 нервових потрясінь, пов`язаних з тривалим знаходженням у стані невизначеності щодо вирішення питання про вид запобіжного заходу та щодо подальшої долі, з беззаконням та свавіллям правоохоронних органів, зокрема, слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області Джафарова Р.А. та процесуальних керівників у кримінальному провадженні № 42015050000000197 від 29.04.2015 року.
Незаконне тримання ОСОБА_1 під вартою у Бахмутській УВП № 6 у період часу з 29.04.2015 року по 17.06.2015 року (протягом 49 діб) без наявності будь - яких законних рішень суду призвело до виникнення у емоційному стані ОСОБА_1 , як суттєвих негативних змін (моральних страждань), які, з огляду на їх інтенсивність та тривалість, перешкоджали активному соціальному функціонуванню ОСОБА_1 , як особистості, у таких сферах життєдіяльності, як психофізіологічнім функціонуванні (стані психофізіологічного комфорту), реалізації власних амбіцій, почуттів власної честі та гідності, реалізації відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе з боку правоохоронних органів, у зв`язку з чим ОСОБА_1 була завдана непоправна моральна шкода.
Факт того, що його самопочуття значно погіршилося після незаконного знаходження під вартою у період часу з 29.04.2015 року по 17.06.2015 року (протягом 49 діб), підтверджується численними зверненнями ОСОБА_1 до лікарів по невідкладну кваліфіковану медичну допомогу.
Так, як вбачається з копій карт виїзду швидкої медичної допомоги у ІТТ Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області № 12726 від 05 серпня 2015 року, № 12779 від 06 серпня 2015 року, № 14799 від 08 вересня 2015 року, № 6563 від 05 квітня 2016 року, ОСОБА_1 у зв`язку зі скаргами на погане самопочуття було оглянуто медичними працівниками із наданням медичної допомоги, встановленням попередньо діагнозу: 05 серпня 2015 року - хронічний парапроктит, вегето-судинна дистонія за гіпертонічним типом, рекомендовано огляд хірурга, надано лікарські засоби; 06 серпня 2015 року - хронічний геморой, парапроктит, надано лікарські засоби, рекомендовано лікування; 08 вересня 2015 року - вегето-судинна дистонія за змішаним типом, категорична відмові від ін`єкцій, надані лікарські засоби, може утримуватися в ІТТ; 05 квітня 2016 року - вегето-судинна дистонія за гіпертонічним типом, надано лікарські засоби, тощо.
Позивач вважає, що йому заподіяна моральна шкода, яку виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості він оцінює в 200000 грн.
ОСОБА_1 просив суд першої інстанції  ухвалити рішення, яким стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь суму грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 200000,00 грн.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди відмовлено.
Судові витрати віднесено за рахунок держави.
Із вказаним рішенням суду не погодився позивач - ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яка безпосередньо надійшла до Донецького апеляційного суду.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що з рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року не згоден, вважає, що судом першої інстанції було допущено істотних порушень, як матеріального, так і процесуального права, які суттєво вплинули на законність та обґрунтованість рішення, у зв`язку з чим рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року підлягає скасуванню з наступних підстав: через неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; через невідповідність висновків суду обставинам справи.  
ОСОБА_1 просить Донецький апеляційний суд рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року по справі № 233/1897/18 скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження у даній цивільній справі та надано відповідачам по справі строк для надання відзиву на апеляційну скаргу в письмовій формі.
Копії ухвали про відкриття апеляційного провадження учасниками справи отримані (том № 4, а.с. 5,6,7,9,10), копія апеляційної скарги позивача відповідачами по справі отримана (том № 4, а.с. 6,7,10). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив від представника Головного управління Національної поліції в Донецькій області (том № 4, а.с. 11-15). До Донецького апеляційного суду надійшов відзив від представника Прокуратури Донецької області (том № 4, а.с. 22-25).
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 09 червня 2020 року цивільну справу призначено до розгляду на 24 червня 2020 року.
В судове засідання Донецького апеляційного суду 24.06.2020 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою засудженого ОСОБА_1 про отримання повідомлення про розгляд справи з Державної установи «Бахмутська установа виконання покарань» № 6 (том № 4, а.с. 63 – 65).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 24.06.2020 року представник позивача – адвокат Шамардін Володимир Миколайович не з`явився, надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність (том № 4, а.с. 71).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 24.06.2020 року представник Головного управління Національної поліції в Донецькій області не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 4, а.с. 61).
В судове засідання Донецького апеляційного суду 24.06.2020 року представник  Державної казначейської служби України не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (том № 4, а.с. 72).
Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника відповідача -  Прокуратури Донецької області, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Згідно з частиною 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2015 року було скасовано вирок Дружківського міського суду Донецької області у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у скоєнні злочинів, передбачених статтями 115 ч.2 п.1,6,12; 187 ч.4; 187 ч.3, 4; 263 ч.1 КК України. Відповідно до вказаної ухвали ОСОБА_1 визначено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та кримінальну справу відносно позивача направлено на додаткове розслідування прокурору Донецької області. У мотивувальній частині вказаної вище ухвали, апеляційний суд зазначив, що з урахуванням ступеня тяжкості злочинів, які інкримінуються вказаним особам, суд не вбачає підстав для зміни раніш обраного запобіжного заходу, але рекомендував органу досудового розслідування вмотивовано вирішити питання щодо виду запобіжного заходу відносно обвинувачених і в залежності від цього виду визначити його тривалість відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Кримінальна справа розглядалась у суді згідно положень КПК України в редакції 1960 року, відповідно до п. 11 Перехідних положень КПК України (в редакції 2012 року).
29 квітня 2015 року заступником прокурора Донецької області Лівочка О.В. було внесено відомості до ЄРДР № 42015050000000197 стосовно вказаного кримінального провадження та визначено орган досудового розслідування – Головне управління МВС України в Донецькій області.
Згідно доручення першого заступника начальника Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області Галь В.І., досудове розслідування провадження доручено слідчому СВ Костянтинівського МВ Джафарову Р.А. 
Згідно із постановою Костянтинівського міжрайонного прокурора Ткачук В.О. від 11.06.2015 року про призначення групи прокурорів, здійснює група прокурорів у складі: Цукарєвої В.А., Калініч Т.А., Акулова А.В., Макарченкової Н.М., Модного Р.В., ОСОБА_5 . Костянтинівського міжрайонного прокурора Ткачук В.О., заступника Костянтинівського міжрайонного М`ясоєдова О.О.
Ухвалами слідчих суддів Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 28.05.2015 року та від 09.06.2015 року за результатами розгляду скарг позивача ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Джафарова Р.А., вказані скарги були задоволені частково: визнано незаконною бездіяльність слідчого Джафарова Р.А. щодо ухилення від вирішення питання щодо виду запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 і його тривалості відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, щодо приведення до відповідності запобіжного заходу зазначеній особі до вимог КПК України 2012 року та щодо ухилення від виконання вказівок Апеляційного суду Запорізької області (ухвала від 28.03.2015 року) і Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (ухвала від 28.05.2015 року).
17 червня 2015 року слідчим суддею Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області було задоволено клопотання слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області Джафарова Р.А. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Як вбачається із частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею  1173 ЦК України передбачено, що  шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як вбачається із пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами і доповненнями),  відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Будь яких доказів на те, що відносно ОСОБА_1 було допущено порушення строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позивач суду не надав.
Свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з Прокуратури Донецької області позивач обґрунтовує бездіяльністю процесуальних керівників прокуратури у кримінальному провадженні. Такі процесуальні рішення, дії чи бездіяльність прокурора є предметом оскарження відповідно до правил статей 311-312 КПК України. У той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності прокурора під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, відповідає вимогам п. 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод яким визначено, що «кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним».  Але із таким скаргами на рішення, дії або бездіяльність процесуальних керівників прокуратури до суду позивач ОСОБА_1 не звертався.
В доводах апеляційної скарги позивача про неправильне застосування норм матеріального права,  йде посилання на статті 3, 6, 19, 56  Конституції України, ст.ст. 2, 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, але які саме порушені норми права при ухваленні рішення, позивачем не вказано.
Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 25.06.2016 року по справі № 6-440 цс 16, є безпідставним, оскільки там мова йде про інші обставини справи.
Інших доводів про неправильне застосування норм матеріального права немає.
В доводах апеляційної скарги позивача про неправильне застосування норм процесуального права,  йде посилання на статті  6, 8, 10, 13, 77, 81, 89 ЦПК України, а також на Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом першої інстанції правильно застосовані.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що оскільки бездіяльність слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області Джафарова Р.А. тривала 49 днів, саме той час, протягом якого слідчий  Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області Джафаров Р.А. ігнорував вказівки Апеляційного суду Запорізької області (ухвала від 26.03.2015 року) і Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (ухвали від 28 травня 2015 року та від 09 червня 2015 року) та не вирішував питання про вид запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 і в залежності від цього виду встановлював його тривалість відповідно до положень Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що в свою чергу призвело до незаконного тримання ОСОБА_15 під вартою протягом цього часу та заподіяна йому моральна шкода підлягає відшкодуванню, є безпідставними, виходячи з наступного.
Позивач ОСОБА_1 був обвинуваченим у скоєнні злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч.2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.06.2009 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2015 року справу повернуто прокурору для додаткового розслідування. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_1 залишено без змін.
На виконання зазначеної вище ухвали суду слідчим винесено подання про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.06.2015 року подання слідчого задоволено, ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01.02.2017 року та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25.04.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів та засуджено до довічного позбавлення волі.
Як вбачається із частини 2 статті 1176 ЦК України, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.     
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди виникає у разі:
1) постановлення виправдовувального вироку суду;
1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;
2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;
4) закриття справи про адміністративне правопорушення.
Жодного з зазначених вище рішень відносно ОСОБА_1 не прийнято.  
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, є аналогічними доводам позовної заяви та були предметом розгляду в суді першої інстанції, підстав для їх переоцінки апеляційним судом не вбачається.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, правильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав правильну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року і задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 березня 2020 року - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повний текст постанови складений 25 червня 2020 року

Суддя:                                        О.Д.Канурна