ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2020 року          м.Дніпро         Справа №  908/3371/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Березкіної О.В. (доповідач)
суддів: Антоніка С.Г., Дарміна М.О. ( зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядження керівника апарату суду від 17.08.2020 року)
Секретар судового засідання Колесник Д.А.   
Представники сторін:
від позивача: Грона Денис Сергійович, ордер серії АР №1020157  від 23.07.2020 р.,  адвокат;
від позивача: Дудар Олена Анатоліївна, паспорт серії НОМЕР_1  від 17.06.2003 р.,  директор;
від відповідача: Короба Юрій Анатолійович, довіреність №18/3  від 03.10.2018 р.,  адвокат;
розглянувши у відкритому судовому засіданні  апеляційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив", м.Запоріжжя 
на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.05.2020 року (суддя Колодій Н.А.) у справі № 908/3371/19 
за позовом ТОВ "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап", м. Запоріжжядо 
до  Приватного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив", м.Запоріжжя
про стягнення 434 569, 95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "ГАНДІКАП" звернувся до Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ" із позовом про стягнення 434 569 грн. 95коп., з яких 394 605грн.60 основного боргу, 5 524грн. 47коп. індексу інфляції, 5870грн. 43 коп.  3% річних,  28569грн. 45коп. пені .
 У  подальшому, 02.03.2020 позивач збільшив розмір позовних вимог,  та просив стягнути з відповідача  434 936,33грн, з яких 394 605грн.60 основного боргу, 1602грн. 77коп. суми індексу інфляції, 9596грн. 25 коп.  3% річних, суми  пені в розмірі  29131грн. 71коп. 
     Рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.05.2020 року у справі № 908/3371/19 позов задоволено.
     Суд стягнув з Приватного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив", на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап"  394 605 (триста дев`яносто  чотири тисячі шістсот п`ять гривень)  60коп. основного боргу,  індекс інфляції у розмірі 1 602 (одна тисяча шістсот дві гривні)  77коп., 3 % річних у розмірі 9 596 (дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість гривень) 25коп., пеню у розмірі  29 131 (двадцять дев`ять тисяч сто тридцять одна гривня) 71 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 524 (шість тисяч п`ятсот двадцять чотири гривні) 04 коп., витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката у розмірі 6 000 (шість тисяч гривень) 00 коп. 
Не погодившись з рішенням господарського суду Запорізької області відповідач - Приватне акціонерне товариство "Запоріжвогнетрив" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог на суму 246 259, 45 грн. та прийняти  в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апелянт посилається на те, що в цій частині рішення прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при неповному дослідженні доказів і встановленні обставин справи.
Зокрема,   апелянт вважає, що суд першої інстанції  не правильно  зробив висновок про  настання обов`язку відповідача оплатити  поставлений товар, оскільки  такий обов`язок згідно п.п.6.4.1 договору наступає після  подання позивачем  податкової накладної.
З огляду на те, що податкова накладна  за поставку товару  на підставі  видаткової накладної  від 13.05.2019 року на суму 221 952 грн.  не була зареєстрована  позивачем  в ЕРПН,  то у відповідача не настав обов`язок з оплати даної поставки, і як наслідок, нарахованих на цю суму  інфляційних та 3 % річних.
Крім того,   апелянт вважає, що  позивач здійснив неправильний розрахунок суми 3% річних та інфляційних  на підставі  видаткових накладних  від 22.03.2019 року та 25.03.2019 року.
На думку апелянта,   заявлені позивачем  витрати на правову допомогу не відповідають    складності  справи, яка    відноситься до категорії  малозначних,  а   заявлена до стягнення вартість послуг адвоката не містить жодного посилання на господарську справу, в межах якої заявлені витрати на відшкодування.   
Апелянт вважає, що у даному випадку станом на час звернення Позивача із позовом до суду, було відсутнє порушене право Позивача, оскільки останнім не надано належних доказів на підтвердження виникнення у Відповідача обов 'язку щодо розрахунку за поставлений товар по видатковій накладній № 39 від 13.05.2019 на суму 221 952,00 грн., як то передбачено умовами укладеного між сторонами договору. Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення суду та   ухвалення нового рішення про стягнення на користь позивача  172 653,60 грн. основного боргу,863,27грн. інфляційних втрат,4524,55грн. 3% річних, 10 635,46 грн. пені.
   Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.07.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив" на рішення Господарського суду Запорізької області від 19.05.2020 року у справі №908/3371/19, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 17.08.2020 року, колегією суддів у складі: головуючого судді -Березкіної О.В., суддів  Іванова О.Г., Подобєда І.М.
17.08.2020 розпорядженням керівника апарату суду, відповідно до пункту    2.4.6    Засад використання автоматизованої систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/3371/19 з метою дотримання процесуального строку розгляду справи, у зв`язку з    відпусткою суддів - членів колегії суддів Іванова О.Г., Подобєда І.М.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2020, справу №908/3371/19 передано колегії суддів у складі: Березкіна О.В. (головуючий, доповідач), судді: Дармін М.О., Антонік С.Г.
Позивачем  - Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "Гандікап" надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, прийнято вірне рішення у відповідності до норм чинного законодавства, доводи позивача, в свою чергу, які зазначені в апеляційній скарзі, є безпідставними та необґрунтованими. Просив залишити оскаржуване рішення - без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у Центрального апеляційному  господарському суді в розмірі 2500грн.
Відповідачем - Приватним акціонерним товариством "Запоріжвогнетрив", м.Запоріжжя надано  відповідь на відзив, в якій  підтримано доводи апеляційної скарги  та висловлено  заперечення щодо  стягнення витрат на правову допомогу  в суді  апеляційної інстанції,   які, на думку апелянта, не  відносяться до витрат  на правову допомогу.
          В судовому засіданні представник відповідача  підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати, а представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
17.08.2020 року в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, відзив на апеляційну скаргу,  перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 13.02.2019 року між  Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "ГАНДІКАП" (позивач) та Приватним акціонерним товариством "ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ" (відповідач) укладено договір № 19/0167 на придбання ресурсів.
     На підставі п. 1.1 цього договору позивач зобов`язався передати, а відповідач прийняти та оплатити товари /продукцію/матеріали (ресурси) на умовах, передбачених цим договором.
     Відповідно до п. 2.1 договору, номенклатура ресурсів указується в специфікаціях до цього договору, які є невід`ємною частиною договору.
     Згідно пункту 2.7. договору під партією ресурсів розуміються ресурси, передані на умовах цього договору за одним транспортним документом.
      Пунктом 3.1. договору закріплено, що поставка ресурсів здійснюється автомобільним транспортом.
    Згідно п. 3.2. договору постачальник зобов`язується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у специфікаціях у відповідності до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року.
    Пунктом 3.3. договору встановлено, що строки поставки ресурсів вказуються у специфікаціях. У випадку поставки Ресурсів у відповідності з графіком - графік оформлюється в якості додатка до цього контракту, та є його невід`ємною частиною.
      Зокрема між позивачем та відповідачем було підписано специфікацію № 2 від 21.03.2019 та специфікацію № 3 від 13.05.2019.
     Згідно пункту 3.5. договору право власності на ресурси та ризик випадкового знищення чи пошкодження ресурсів переходить від постачальника до покупця з дати поставки ресурсів.
     У пункті 4.1. сторони дійшли згоди, що поставка ресурсів здійснюється за цінами, які визначені у відповідності до умов поставки, вказані у специфікаціях та включають в себе усі податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, пакування, маркування та інші витрати постачальника, пов`язані з поставкою ресурсів.
     У відповідності до п.5.1. оплата покупцем ресурсів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у цьому договорі.
      Відповідно до п. 5.2. оплата за поставлені ресурси буде здійснюватися упродовж строку, вказаного в специфікації, який відліковується з моменту поставки ресурсів та надання документів, вказаних у пункті 6.4. договору.
     Згідно п.5.4. покупець має право здійснити оплату ресурсів до настання строків оплати.
    У пункті 6.4. договору зазначено, що постачальник зобов`язаний надати покупцю до початку приймання ресурсів такі документи: рахунок на оплату ресурсів; транспортні та супровідні документи; сертифікат чи паспорт якості постачальника або виробника; пакувальні документи; сертифікат санітарно-гігієнічного висновку та сертифікат радіологічної безпеки (у передбачених законодавством випадках); акт приймання-передачі ресурсів; інші документи, вказані у специфікації. 
     Відповідно до п. 7.1. договору за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність у відповідності до діючого законодавства України.
       Згідно п.7.2 договору у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати ресурсів, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04 % від суми заборгованості за кожний день прострочки, але не більше ніж подвійна ставка НБУ, що діє у відповідному періоді.
Звертаючись до Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ" із позовом про стягнення 434 936,33грн, з яких 394 605грн.60 основного боргу, 1602грн. 77коп. індексу інфляції, 9596грн. 25 коп.  3% річних, пені в розмірі  29 131грн. 71коп., позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничо  впроваджувальний центр «ГАНДІКАП» посилався на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки в частині оплати  поставленого товару. 
Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд першої інстанції  виходив з того, що відповідачем було неналежно виконано зобов`язання за договором в частині  оплати поставленого товару, а тому   сума основного боргу підлягає стягненню у повному обсязі разом з нарахованими  на цю суму  відсотками річних, інфляційними та пенею за   порушення виконання грошового зобов`язання.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інші суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
             Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
             Згідно статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
             Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було підписано специфікацію № 2 від 21.03.2019 та специфікацію № 3 від 13.05.2019.
Згідно з пунктом 6 Специфікації № 2 від 21.03.2019 до договору умови оплати: 100 % протягом 20 календарних днів від дати поставки.
Згідно з пунктом 6 Специфікації № 3 від 13.05.2019 до договору умови оплати: 100 % протягом 15 календарних днів від дати поставки.
На виконання Специфікації № 2 від 21.03.2019 позивач, на підставі видаткової накладної № 16 від 22.03.2019, поставив відповідачу лом високоглиноземистих виробів марки ВГЛ-62 у кількості 15.94 тон на загальну вартість 82 250,40 грн. 
Постачання підтверджується підписом та печаткою відповідача на видатковій накладній, товарно-транспортною накладною № Р16 від 22.03.2019 з відміткою відповідача про отримання товару, ваговою відомістю № 8249. 

Відповідачу було надано рахунок на оплату № 26 від 22.03.2019. З урахуванням того, що поставка відбулась 22.03.2019 строк оплати настав 11.04.2019.
      Також, на виконання Специфікації № 2 від 21.03.2019 позивач, на підставі видаткової накладної № 17 від 25.03.2019, поставив відповідачу лом високоглиноземистих виробів марки ВГЛ-62 у кількості 17.52 тон на за тільну вартість 90403.20 грн. 
Постачання підтверджується підписом та печаткою відповідача на видатковій накладній, товарно-транспортною накладною № Р17 від 25.03.2019 з відміткою відповідача про отримання товар, ваговою відомістю № 8256. Відповідачу було надано рахунок на оплату № 27 від 25.03.2019. 
З урахуванням того, що поставка відбулась 25.03.2019 строк оплати настав 14.04.2019.
               На виконання Специфікації № 3 від 13.05.2019 позивач, на підставі видаткової накладної № 39 від 13.05.2019, поставив відповідачу лом високоглиноземистих виробів марки ВГЛ-80 у кількості 23.12 тон на загальну вартість 221 952.00 грн. Постачання підтверджується підписом та печаткою відповідача на видатковій накладній, товарно-транспортною накладною № Р39 від 13.05.2019 з відміткою відповідача про отримання товару, ваговою відомістю № 8428. 
Відповідачу було надано рахунок на оплату № 48 від 13.05.2019. З урахуванням того, що поставка відбулась 13.05.2019,  строк оплати настав 28.05.2019.
       Таким чином,  всього за цими видатковими накладними  відповідачу було поставлено товару на загальну вартість 394 605.60 грн., яка не була  оплачена відповідачем.
Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзрядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Оскільки відповідач не оплатив поставлений товар, 24.09.2019 на адресу відповідача позивач направив претензію № 132 від 24.09.2019 року з вимогою сплатити заборгованість, яка не була погашена  покупцем.
          З огляду на  невиконання  відповідачем свого обов`язку з оплати поставленого товару, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про   задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача  суми основного боргу за поставлений товар у розмірі 394 605,60грн. 
          При цьому, доводи апелянта про те, що строк оплати   не настав у зв`язку з ненаданням   позивачем відповідачу  доказів здійснення постачальником реєстрації відповідної податкової накладної, є  необґрунтованими  і не є підставою для звільнення  відповідача  від обов`язку оплатити поставлений товар з огляду на наступне.
Відповідно до п. 5.2. оплата за поставлені ресурси буде здійснюватися упродовж строку, вказаного в специфікації, який відліковується з моменту поставки ресурсів та надання документів, вказаних у пункті 6.4. договору.
          Пунктом 6.4 договору  передбачено, що постачальник зобов`язаний надати покупцю до початку приймання ресурсів такі документи: рахунок на оплату ресурсів; транспортні та супровідні документи; сертифікат чи паспорт якості постачальника або виробника; пакувальні документи; сертифікат санітарно-гігієнічного висновку та сертифікат радіологічної безпеки (у передбачених законодавством випадках); акт приймання-передачі ресурсів; інші документи, вказані у специфікації. 
          Як вбачається з матеріалів справи,   постачальником разом з товаром  були передані всі передбачені п. 6.4 договору документи.
        Згідно до ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передачі.
     Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.
      Як встановлено судом першої інстанції,  відповідач прийняв поставлений товар без зауважень, не заявивши про відмову  від постановленого товару.
При цьому, ненадання    доказів реєстрації  податкової накладної, не є обставиною, яка звільняє від   обов`язку   виконати  господарське зобов`язання з оплати поставленого товару, оскільки реєстрація податкової накладної не є господарським зобов`язанням.
Така позиція узгоджується з судовою практикою: постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2018 у справі № 918/216/17, постанова ВГСУ від 02.07.2016 у справі № 913/1045/15, постанова ВГСУ від 04.10.2017 у справі № 920/1190/16. 
Крім того,    порушення  позивачем   податкового законодавства,  не є  підставою для невиконання господарського зобов`язання    відповідачем.
Посилання апелянта на те, що строк оплати необхідно розраховувати з  дати реєстрації податкової  накладної, є неспроможними, оскільки умови договору визначають  строк оплати  з моменту поставки товару та  надання документів, зазначених у п. 6.4 договору, що   відбулось  одночасно, а не з дати реєстрації податкової накладної.
Умови  укладеного сторонами договору та  цивільне законодавства  не   пов`язують обов`язок з оплати  поставленого, та прийнятого  товару в залежність від  дати   реєстрації податкової накладної.
Підпункт 6.4.1  договору, на який посилається відповідач,  регламентує   порядок надання податкової накладної, та не  пов`язує    її реєстрацію зі строком оплати товару.
    Згідно з статтею 610 Цивільною кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).  
     Відповідно до  ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
          Оскільки відповідач порушив грошове зобов`язання з оплати поставленого товару,  господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про  стягнення на користь позивача індексу інфляції у розмірі 1 602 (одна тисяча шістсот дві гривні)  77 коп. та  3 % річних у розмірі 9 596 (дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто шість гривень) 25 коп.
          При цьому, посилання апелянта на неправильно здійснений розрахунок зазначених сум, є необґрунтованим, оскільки     відповідач  не вірно  визначив  у своєму контрозрахунку  початок періоду прострочки,  взявши за основу    дату реєстрації податкової накладної, а не    дату поставки товару,  а стягнення  інфляційних витрат  здійснено судом  у межах заявлених  позивачем сум та періоду, оскільки при перевірці  розміру інфляційних нарахувань за    визначений період,   у тому числі з урахуванням місяців, в яких  відбувалась дефляція,     сума інфляційних складає 2116,03 грн., що    перевищує   нарахування  позивача,   а тому      стягнута  сума у  межах  заявлених саме ним вимог в цій частині.
     Відповідно п.7.2 договору у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати ресурсів, покупець сплачує пеню в розмірі 0,04 % від суми заборгованості за кожний день прострочки, але не більше  ніж подвійна ставка НБУ, що діє у відповідному періоді.
      Згідно з ч. 1 ст. 230 ҐК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
    Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
З огляду на вищезазначені вимоги, позивач  обґрунтовано  розрахував пеню за видатковою накладною № 16 від 22.03.2019 за період з 12.04.2019 по 12.10.2019 в сумі  6053,60грн.,  за видатковою накладною № 17 від 25.03.2019 за період з 15.04.2019 по 15.10.2019 в сумі  6653,66грн.  та  за видатковою накладною № 39 від 13.05.2019 за період з 29.05.2019 по 29.11.2019 в сумі  16424,45грн.
              З огляду на вищезазначене,   суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача пеню у загальному розмірі 29 131,71грн.    
       Згідно  ч. 3 ст. 123 ГПК України,  до витрат, пов`язаних із розглядом  справи, належать витрати  на професійну  правничу допомогу. 
       Як вбачається з матеріалів справи, при подачі позовної заяви, позивачем пред`явлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу в розмірі 6000грн. 00коп., що була  розрахована позивачем в орієнтовному розрахунку суми судових витрат.
   Частиною 8 ст. 129 ГПК України визначено, що  розмір судових витрат, які сторона сплатила або має  сплатити у зв`язку  з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами  доказів (договорів, рахунків тощо).   
    З матеріалів справи вбачається, що  на підтвердження  понесених витрат на правничу допомогу, позивачем надано суду   платіжне доручення від 28.11.2019 з призначенням платежу: за надання  юридичної допомоги за договором  від 23.11.2019, акт виконаних робіт  від 22.03.2019,  акт приймання  - передачі наданих послуг від 28.11.2019, рахунок на оплату № 17 від 28.11.2019, ордер серія ЗП № 036835 від 28.11.2019, свідоцтво про право  на зайняття  адвокатської діяльністю.  
      За результатами розгляду справи витрати  на професійну  правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між  сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 126 ГПК України).  
       Згідно  ч. 4 ст.  126 ГПК України, розмір  витрат  на оплату  послуг адвоката  має бути  співмірними із:
1.          складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
    2.часом,  витраченим адвокатом  на виконання  відповідних робіт (надання послуг);
    3.обсягом наданих  адвокатом послуг та виконаних робіт;
    4. ціною  позову та  значенням справи для сторін, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або  публічним інтересом до справи. 
     Враховуючи обставини справи, розмір заявлених до стягнення вимог, розмір задоволених вимог при розгляді справи по суті,  а також часу затраченого на розгляд даної справи,  колегія суддів вважає, що задоволений  судом першої інстанції  розмір правничої допомоги у сумі   6000,00 грн., є  співмірним  та розумним.
          При цьому, доводи апелянта про    відсутність у договорі та акті приймання-передачі послуг номеру справи,   є безпідставними, оскільки  дані документи  підтверджують факт надання правничої допомоги  саме за   спірним договором. 
Клопотання  позивача про стягнення на  його користь витрат за надання правової допомоги  під час розгляду справи у суді  апеляційної інстанції у  сумі 2500 грн.   підлягає задоволенню, оскільки    понесення цих витрат   підтверджено  відповідними доказами:  платіжним дорученням про оплату  цієї суми на користь  особи, яка надає правову допомогу, та вартості години витраченого часу.
Інші доводи апелянта є  необґрунтованими і  висновків суду першої інстанції вони не спростовують.
Таким чином, господарський суд Запорізької області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без зміни.
        Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта - Приватного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив", м.Запоріжжя.

      З огляду на викладене та керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України,  Центральний апеляційний господарський суд, -      
                              
                                                 ПОСТАНОВИВ:    
         
     Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив", м.Запоріжжя - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 19.05.2020 року (суддя Колодій Н.А.) у справі №908/3371/19  - залишити без змін.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ЗАПОРІЖВОГНЕТРИВ", (ідентифікаційний  номер юридичної особи: 00191885, адреса:  69106, місто Запоріжжя, вулиця Північне шосе, будинок 22 "Б"/1) на користь  Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробничо впроваджувальний центр "ГАНДІКАП" (ідентифікаційний номер юридичної особи: 35553411, 69005, м.Запоріжжя, вул.Перемоги, 95-А) витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката у розмірі 2500,00грн.        
         Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство "Запоріжвогнетрив".
Видачу відповідних наказів, з урахуванням необхідних реквізитів, відповідно до ст.327 ГПК України доручити Господарському суду Запорізької області.    
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку та випадках, передбачених статтею 287 ГПК України.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.08.2020року.

Головуючий суддя                                                                   О.В.Березкіна

Суддя                                                                                         С.Г.Антонік

Суддя                                                                                         М.О.Дармін