ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року
м. Київ

Справа № 916/1816/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Берднік І.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
на ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВАГРО",
        2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК",
за участю органу державної виконавчої служби, дії якого оскаржуються:
Роменського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Сумській області,
про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст оскарженого судового рішення
1.1. Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія "НІКО-ТАЙС" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2020 повернуто.
1.2. Ухвала мотивована тим, що особа, що подала апеляційну скаргу, не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк, а саме не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги.
2. Короткий зміст вимог і підстав касаційного оскарження
2.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" (далі - Товариство) у касаційній скарзі просить скасувати ухвалу апеляційного суду та справу за апеляційною скаргою Товариства передати на розгляд по суті до апеляційного суду з підстав порушення судом норм процесуального права, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
3. Мотивувальна частина
3.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.09.2017 позов Товариства задоволено, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОВАГРО" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХОВИК" на користь позивача штраф, пеню, інфляційні втрати, 30% річних, судовий збір та витрати на послуги адвоката.
25.09.2017 Господарським судом Одеської області на виконання вказаного рішення були видані відповідні накази.
3.2. 21.10.2019 суд першої інстанції ухвалою частково задовольнив скаргу Товариства на бездіяльність державного виконавця Роменського МРВДВС ГТУЮ у Сумській області у виконавчому проваджені щодо примусового виконання наказів від 25.09.2017.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 06.11.2019 відмовлено у задоволені заяви Товариства про ухвалення додаткового рішення у справі щодо покладення на Роменський МРВДВС ГТУЮ у Сумській області додаткових судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених заявником при поданні скарги на бездіяльність державного виконавця. Ухвала мотивована, тим, що додаткове рішення приймається лише до судового рішення, а не ухвали.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2020 за апеляційною скаргою Товариства скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.11.2019 та справу в частині розгляду та вирішення питання щодо розподілу судових витрат передано на розгляд до суду першої інстанції.
07.02.2020 Господарський суд Одеської області додатковою ухвалою задовольнив частково заяву Товариства про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу при звернені в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця.
3.3. 18.02.2020 суд першої інстанції отримав заяву Товариства про покладання на Роменський МРВДВС ГТУЮ у Сумській області судових витрат на професійну правничу та судових витрат зі сплати судового збору, понесених на стадії апеляційного оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 06.11.2019.
Ухвалою від 20.02.2020 суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження з розгляду вказаної вище заяви Товариства. Ухвала мотивована тим, що розподіл судових витрат понесених сторонами, зокрема, позивачем (стягувачем), на стадії апеляційного оскарження здійснює суд, який ухвалив судове рішення (постанову) за наслідками апеляційного розгляду скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 06.11.20219 по цій справі, а саме - Південно-західний апеляційний господарський суд.
3.4. 06.03.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2020.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2020 апеляційну скаргу Товариства на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2020 залишено без руху, встановлено Товариству строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2020 протягом 5 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.
23.03.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства надійшло клопотання про відкриття апеляційного провадження у справі. В обґрунтування вказаного клопотання апелянт зазначив, що з урахуванням того, що вимоги про розподіл судових витрат не відносяться до позовних вимог та не впливають на розмір ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а також враховуючи, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, то і підстави вимагати сплату судового збору за подання апеляційної чи касаційної скарг на рішення суду в частині розподілу судових витрат, відсутні.
3.5. Оскарженою у касаційному порядку ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 апеляційну скаргу Товариства на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2020 повернуто на підставі частини 2 статті 260 та частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, оскільки особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений судом строк.
Апеляційний суд мотивував свою ухвалу тим, що з огляду на приписи Закону України "Про судовий збір", а також враховуючи оскарження апелянтом ухвали місцевого господарського суду, за оскарження якої встановлені відповідні ставки, посилання апелянта на відсутність обов`язку сплачувати судовий збір в даному випадку є безпідставними.
3.6. В касаційній скарзі Товариство зазначає, що апеляційний суд виніс ухвалу про повернення апеляційної скарги Товариства, яка по суті спрямована на вирішення питання розподілу судових витрат шляхом винесення додаткового рішення, а саме судових витрат понесених Товариством при апеляційному оскарженні ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволення заяви Товариства про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат при поданні скарги на бездіяльність судового виконавця.
При цьому саме суд першої інстанції має вирішувати питання про розподіл судових витрат, оскільки рішення (ухвала) приймалось щодо скарги на бездіяльність державного виконавця судом першої інстанції, то саме він повинен був розподілити судові витрати в тому числі понесені при апеляційному оскарженні його незаконної ухвали про відмову у винесенні додаткового рішення про розподіл судових витрат. Апеляційний суд не змінював судове рішення і не приймав нове, тому при скасуванні ухвали суду першої інстанції останній мав розподілити судові витрати за апеляційне оскарження цієї ухвали. Тобто підставами вказаних процесуальних дій Товариства і винесення ухвал судами стало вирішення питання шляхом винесення додаткового рішення про розподіл судових витрат як по сплаті судового збору, так і по сплаті послуг на правничу допомогу. Тому апеляційна скарга, яка апеляційним судом оскарженою в суді касаційної інстанції ухвалою була повернута, не повинна була обкладатись судовим збором, на що апеляційний суд уваги не звернув і вдався до «правового пуризму» та формально застосував приписи Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір". Товариство у скарзі просить врахувати правову позицію Верховного Суду об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду, викладену в постанові від 20.12.2019 у справі №240/6150/18.
На зазначену постанову об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Товариство посилається і в обґрунтування відсутності доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги на оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції.
3.7. Колегія суддів з такими доводами касаційної скарги погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до правових висновків Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених у п.6.7. постанови від 24.07.2020 зі справи № 911/4241/15, особа, що звернулася із апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Київської області від 12.02.2020 за подібних правовідносин, мала сплатити судовий збір у встановленому підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" розмірі, - 2 102 грн.
Згідно статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1). Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч.2).
Статтею 258 цього кодексу передбачено, що до апеляційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору (ч.3 п.2).
У статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено ставки судового збору у відповідних розмірах. За подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду ставка складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пп.7 п.2 ч.2 ст.4).
При цьому, відповідно до пункту 5 частини 2 статті 3 вказаного Закону судовий збір не справляється за подання, зокрема, заяви про винесення додаткового судового рішення.
Згідно приписів статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати (ч.1). Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені (ч.5).
Відповідно до статті 232 цього кодексу судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази (ч.1).
Отже, за подання заяви про розподіл судових витрат шляхом винесення додаткового рішення чи ухвали судовий збір не сплачується.
Разом з тим вказане твердження не заперечує передбаченої пп.7 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" норми про те, що за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду ставка складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб і це правило застосовуються до всіх без винятку ухвал господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено цим Законом справляння судового збору за подання таких заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.
За положеннями статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлено на 1 січня 2020 року у розмірі 2  102 грн.
3.8. Отже, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що Товариство, звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу господарського суду Одеської області від 20.02.2020, мало сплатити судовий збір у встановленому підпунктом 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" розмірі, - 2  102 грн.
З матеріалів справи вбачається, що подана Товариством апеляційна скарга була оформлена з порушенням вимог статті 258 Господарського процесуального кодексу України (не додано доказів сплати судового збору), що стало підставою для залишення її апеляційним судом без руху з наданням скаржнику можливості усунути недоліки поданої ним апеляційної скарги.
Відповідно до частини другої статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, згідно яких, якщо особа не усунула недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із заявою.
Однак скаржник не надав доказів сплати судового збору на виконання ухвали, якою апеляційну скаргу було залишено без руху.
При цьому аргументи, наведені Товариством в апеляційній скарзі та заяві про відкриття апеляційного провадження щодо відсутності підстав сплати судового збору за подання ним апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Одеської області від 20.02.2020, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відхилив.
3.9. Щодо посилання Товариства на правову позицію об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зі справи №240/6150/18, колегія суддів Верховного Суду вважає, що наведене стосується питання відсутності обов`язку справляння судового збору за оскарження додаткового рішення (у зв`язку з розподілом судових витрат). Водночас предметом апеляційного оскарження у справі № 916/1816/17 була ухвала суду першої інстанції, а не додаткове рішення.
Разом з тим у даній справі, що переглядається у касаційному порядку, доцільним є врахування правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у п.6.7. наведеної вище постанови від 24.07.2020 зі справи № 911/4241/15.
Крім того, апеляційний господарський суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 29.05.2018 зі справи № 915/955/15, які є релевантним для цієї справи в аспекті застосування Закону України "Про судовий збір".
Так, відповідно до викладеного в зазначеній постанові висновку Великої Палати Верховного Суду про правильне застосування підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що положення цієї норми, якою передбачено ставку судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу господарського суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено цим Законом справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.
3.10. Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що немає підстав вважати, що апеляційний суд при винесенні оскарженого рішення неправильно застосував норми права, у зв`язку з чим подана касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а прийнята апеляційним судом ухвала на підставі статті 309 Господарського процесуального кодексу України підлягає залишенню без змін.
3.11. Оскільки судовий збір за подання касаційної скарги Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" не було сплачено, а необхідність сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарги Товариством заперечувалась та була предметом розгляду при перегляді оскарженої ухвали апеляційного суду, то колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне на підставі приписів статті 129, 290, 315 Господарського процесуального кодексу України та пп.7 п.2 ч.2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" стягнути зі скаржника на користь Державного бюджету України суму несплаченого судового збору за подання касаційної скарги, що касаційним судом розглянута, в розмірі 2  102,00 грн
Керуючись статтями 301, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" залишити без задоволення, а ухвалу Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 у справі Господарського суду Одеської області № 916/1816/17, залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС" до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 2  102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Г.М. Мачульський

Судді                                                                                                    І.В. Кушнір

І.С. Берднік