ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/2183/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Шальєвої В.А., Олефіренко Н.А.,  секретар судового засідання Лащенко Р.В,  з участю представника позивача Мар`євої В.Ю., представника відповідача Палажченко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 р. (суддя Семененко М.О.) в справі № 280/2183/20 за позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - 
                                                                   ВСТАНОВИВ:
           ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом    до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.       
          Позивач просив визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 02.12.2017 року по день фактичної виплати; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02.12.2017 року по день фактичної виплати шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з 12 місячного грошового забезпечення перед звільненням.
         В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що був звільнений з військової служби у ВЧ НОМЕР_1 наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 02.12.2017 року. При звільненні йому не виплачено компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з чим він звертався за судовим захистом. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2019 року у справі №280/3686/19 зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 провести розрахунок та виплату позивачу невиплаченої компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року у справі №280/543/19 зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 провести розрахунок та виплатити позивачу невиплачену індексацію грошового забезпечення. 29.01.2020 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 02.12.2017 року по день фактичної виплати (січень 2020 року), однак відповідач у нарахуванні та виплаті середньомісячного заробітку відмовив з посиланням на те, що на військовослужбовців не поширюються норми  Кодексу законів про працю України  (далі -  КЗпП), оскільки питання оплати праці військовослужбовців врегульовано спеціальним законом. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані нормами спеціального законодавства. 
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 р. в задоволенні позову позивачу відмовлено.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти  нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
          В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що норми КЗпП України розповсюджується на правовідносини,  які виникають між військовими частинами   та військовослужбовцями, оскільки нормами спеціального законодавства  не передбачено відшкодування середнього заробітку за час затримки при звільненні.
          Тому, згідно ст.117 КЗпП України, у разі присудження  на користь працівника належних йому сум при звільненні, підприємство повинно виплатити середній заробіток за час затримки при звільненні по момент визнання у позивача такого права, тобто набрання  рішеннями законної сили.    
          В відзиві на апеляційну скаргу відповідач  просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.  
          Представник позивача в судовому доводи апеляційної скарги підтримав.
          Представник відповідача заперечував проти доводів апеляційної скарги.
          Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню  з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , має статус учасника бойових дій.
          Наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) № 68-РС від 02.12.2017 року старшого прапорщика ОСОБА_1 техніка транспортного відділу звільнено з військової служби у запас за пунктом «ї» частини 8  статті 26 Закону України   "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі -  Закон №2232-XII).
          Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.12.2017 року №218 (по стройовій частині) старшого прапорщика ВЗК ОСОБА_1 , техніка транспортного відділу, визнано таким, що справи та посаду здав, і направлено для зарахування на військовий облік до Шевченківського районного військового комісаріату міста Запоріжжя, з 29.12.2017 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення, а також проведено розрахунок при звільненні по 29.12.2017 року.
          Оскільки станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а також не здійснював нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, позивач звернувся за судовим захистом.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2019 року у справі №280/3686/19, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій за період з 02.05.2015 року по 02.12.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.12.2017 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 02.05.2015 року по 02.12.2017 року, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02.12.2017 року.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року у справі №280/543/19, яке набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 02.12.2017 року. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 02.12.2017 року.
           23.01.2020 року ВЧ НОМЕР_1 перерахувала позивачу 2959,46 грн. на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.03.2019 року у справі №280/543/19, що підтверджується платіжним дорученням №14 від 23.01.2020 року, а 21.02.2020 року ВЧ НОМЕР_1 перерахувала позивачу 7053,58 грн. на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 28.08.2019 року у справі №280/3686/19, що підтверджується платіжним дорученням №46 від 21.02.2020 року.
          29.01.2020 року позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 02.12.2017 року по фактичний день виплати на виконання рішень Запорізького окружного адміністративного суду у справах №280/3686/19 та №280/543/19.
          Відповідач листом від 20.02.2020 року №0817/175 ВЧ НОМЕР_1 повідомив, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях урегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, котрі перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. На військовослужбовців, які проходять військову службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, КЗпП не поширюється. Крім того повідомлено, що індексація грошового забезпечення не є складовою грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України.
           Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
          Відповідно до частини 4  статті 2 Закону №2232-XII  порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовці визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України та іншими нормативно-правовими актами.
        Статтею 9 Закону №2011-XII  визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
          Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008  затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення № 1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
          Пунктом 242 Положення №1153/2008 визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
          Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
          Приписи  Закону №2011-XII  не передбачають такого виду відповідальності адміністрації установи, як виплата середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, а також не містять норми про права військовослужбовця щодо отримання такої компенсації.
          Згідно з частиною 1  статті 116 КЗпП  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
        Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
          Відповідно до частини 1  статті 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
         Частиною 2 вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
          Таким чином, нормами  КЗпП України  передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у  статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
          Норми  КЗпП  підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
          Враховуючи те, що спеціальним законодавством не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату військовослужбовцю всіх належних сум при звільненні з військової служби, керуючись метою забезпечення рівності прав у трудових відносинах, суд дійшов висновку про можливість застосування норм статті  116  та  117 КЗпП України  як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
          Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31.10.2019 року у справі №825/598/17 (провадження №К/9901/23837/18).
          Передбачений частиною 1  статті 117 КЗпП України  обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у  статті 116 КЗпП України.
          Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
          Колегія суддів зазначає, що стаття 117 КЗпП України  не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження до виплати належних при звільненні сум.
          Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №810/1543/17 (провадження №К/9901/15731/18).
          За змістом судових рішень у справах №280/3686/19 та №280/543/19 відповідач заперечував наявність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, отже, обов`язок відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій було покладено відповідними судовими рішеннями у справах №280/3686/19 та №280/543/19, тобто після звільнення позивача.
         Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивач набув право на індексацію грошового забезпечення та на грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасник бойових дій відповідно до судових рішень, а тому  відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (невиплати індексації грошового забезпечення та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки).
          З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
          Керуючись ст. ст.  6,  7,  8,  9,      242,  243,      308,      311,  315,      316,      321,      322,  325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  ,-   
                                                               ПОСТАНОВИВ:
           Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
           Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.06.2020 р.  в справі № 280/2183/20 за позовом   ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,  залишити без змін.
          Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 19 серпня 2020 року, в повному обсязі постанова  складена відповідно до ст.243 КАС України.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.   
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко