УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №276/495/20          Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Шевченко  В. Ю. 
                                        ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2020 року                                                                        м. Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Шевченко В.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1  на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2020 року щодо 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає:  АДРЕСА_1 , 

за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 , та його представника- адвоката Горопашина С.С.

В С Т А Н О В И В:
Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2020 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у сумі 420,40 грн. 
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 31.03.2020 року о 20-40 год. в с. Знам`янка Хорошівського р-ну по вулиці Святошинська керував транспортним засобом- автомобілем марки «FORD Transit» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння обличчя, тремтіння рук), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначив, що судом першої інстанції справу розглянуто формально, без з`ясування та дійсної перевірки усіх обставин справи.
Вказав, що в порушення вимог ст.251, 272 КУпАП суд не викликав та не допитав свідків вказаної події, оскільки свідки пояснень, які є в матеріалах справи особисто не писали. Пояснення написані працівниками поліції, а свідки їх лише підписали.
Послався на те, що свідки не можуть підтвердити, що він відмовився від проходження огляду, як водій, оскільки події відбувалися у відділенні поліції, а у протоколі, зазначено, що він 31.03.2020 року керував автомобілем, що не відповідає дійсності.
Зазначив, що суд не переглянув відеозапис, наявний у матеріалах справи, та не надав йому жодної оцінки, отже має місце неповнота судового розгляду.
Вказав, що автомобілем не керував, а тому не є суб`єктом правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Автомобілем керувала дружина. В зв`язку з тим, що по дорозі закінчилося пальне, дружина зупинила автомобіль на обочині та пішла за допомогою до сусіда ОСОБА_2 , а він залишився біля автомобіля. Через деякий час під`їхали працівники поліції та попросили пред`явити документи, однак він відмовився їх пред`являти, оскільки він не їхав. В подальшому працівники поліції доставили його до відділу поліції та склали адміністративний протокол.
Зазначив, що у відділку поліції йому ніхто нічого не пропонував і не роз`яснював, як це передбачено положеннями КУпАП. 
Вказав, що працівники поліції посвідчення водія не вилучали та автомобіль не затримували.
Послався на те, що працівники поліції склали акт огляду на стан сп`яніння у якому зазначили, що він відмовився від проходження огляду, однак такий акт складається у тому разі, коли огляд проводився. Копію акту та копію протоколу, всупереч вимогам КУпАП йому не вручали.
Також зазначає, що судову повістку про розгляд справи, призначений судом на 09.06.2020 року, отримав із запізненням, отже судом порушені вимоги ст.268 КупАП.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Горопашина С.С., які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.245,278,280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності з законом. При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення суд має вирішити питання про правильність складання протоколу та інших матеріалів справи, а при розгляді справи слід з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Доводи щодо відсутності доказів вчинення адміністративного правопорушення  ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду в суді першої інстанції та перевірені у судовому засіданні апеляційного суду, який визнає їх такими, що не спростовують висновків суду щодо доведеності вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП. 
Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пункт 2.5 ПДР України зобов`язує водія на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
За змістом ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність наступає, зокрема, у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доводи апеляційної скарги стосовно неналежної оцінки та не врахування судом першої інстанції усіх зібраних у справі доказів є неспроможними та спростовуються матеріалами справи.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
З матеріалів справи вбачається, що вирішуючи питання про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1ст.130 КУпАП, суд першої інстанції, дослідивши докази, дійшов до обґрунтованого висновку, що вони у їх сукупності та взаємозв`язку підтверджують вину особи, що притягується до адміністративної відповідальності у скоєнні вказаного правопорушення. 
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №453557 від 31.03.2020,  ОСОБА_1 31.03.2020 року о 20-40 год. в с. Знам`янка Хорошівського р-ну по вулиці Святошинська керував транспортним засобом- автомобілем марки «FORD Transit», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з ротової порожнини, не чітка мова, тремтіння рук), від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності свідків. Своїми діями водій  ОСОБА_1  порушив п.2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол складений відповідно до вимог ст.256 КУпАП та вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року N1452/735 (далі Інструкція), посвідчений підписом посадової особи, яка складала протокол – начальником СРПП №4 Хорошівського ВП Хоменком О.В, складений у присутності двох свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та особи, відносно якої складено цей протокол, та містить підписи свідків. Від підпису у протоколі та дачі пояснень  ОСОБА_1 відмовився. Будь-яких зауважень з приводу обставин, викладених у протоколі, будь хто з вказаних осіб не зазначив (а.с.2).
Зі скаргами на дії працівників поліції ОСОБА_1 не звертався, їх дії при складанні протоколу не були визнані неправомірними.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з яких вбачається, що вони були запрошені працівниками поліції в якості свідків, та засвідчили, що поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, як за допомогою приладу «Драгер», так і у найближчому медичному закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога, на що останній відмовився (а.с.6-7).
Вказані обставини підтверджуються також відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який наявний в матеріалах справи, з якого вбачається, що працівники поліції у присутності двох свідків пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, як за допомогою приладу «Драгер», так і у найближчому медичному закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився. 
Доводи апелянта відносно того, що у відділку поліції йому ніхто нічого не пропонував спростовуються вищенаведеними доказами. 
Як вбачається з вказаного відеозапису, на законну вимогу працівників поліції надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 , який знаходився за кермом автомобіля, відмовився. Будь-які інші особи у вказаному автомобілі відсутні. В зв`язку з чим, працівники поліції доставили ОСОБА_1 до відділку поліції для встановлення особи. Після встановлення особи, працівники поліції у присутності двох свідків пропонують ОСОБА_1 пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, як за допомогою приладу «Драгер», так і у найближчому медичному закладі охорони здоров`я, на що останній відмовився.
Посилання апелянта на те, що автомобілем керувала його дружина, спростовуються матеріалами справи, зокрема, відеозаписом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 вказаних обставин працівникам поліції та свідками не зазначав, лише послався на те, що у зв`язку з тим, що його доставляють до відділу поліції, він зателефонує дружині для того, щоб вона приїхала та забрала автомобіль (а.с.10). 
В матеріалах справи наявна копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №392445 від 31.03.20 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, за вчинення під час керування ним автомобілем «FORD Transit», д.н.з. НОМЕР_1 31.03.2020року о 20.40, адміністративних правопорушень, передбачених ч.6 ст.121, ч.2 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що вказана постанова оскаржена та скасована, під час апеляційного розгляду не надано (а.с.8). 
Показання допитаних у судовому засіданні за клопотанням ОСОБА_1 у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Проаналізувавши покази вказаних свідків, апеляційний суд звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_5 є дружиною особи, що притягується до адміністративної відповідальності, свідок ОСОБА_2 є його сусідом, який не бачив, хто саме знаходився за кермом транспортного засобу під час зупинки працівниками поліції. Пояснення вказаних свідків спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, у зв`язку з чим викликають сумніви у їх правдивості та об`єктивності.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції належним чином не повідомив його про час та місце розгляду справи та розглянув справу у його відсутність, чим було порушені його права, передбачені ст.268 КупАП, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції 13.05.2020 року на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , за його заявою, доставлено СМС повідомлення про виклик у судове засідання, призначене на 25.05.2020 року (а.с.9, 22).
Крім того, в матеріалах справи наявні корінці рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, адресованих ОСОБА_1  про призначення справи до розгляду на 25.05.20 та 09.06.20 року, які останній отримав 22.05.2020року та 29.05.2020року відповідно (а.с.24,25).
Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Каракуця проти України» Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи практику ЄСПЛ, вимоги ч.2 ст.268 КУпАП, з метою недопущення необґрунтованого порушення строків розгляду справи,  передбачених ст.38 КУпАП, та строків накладення адміністративного стягнення, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість провести розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , враховуючи, що участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.130 КУпАП, згідно ч.3 ст.268 КУпАП, не є обов`язковою.
Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 та його захисник приймали участь у судовому засіданні та, користуючись своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, надавав пояснення, мотивуючи свої вимоги, заявляв клопотання.
В апеляційній скарзі не наведені інші, не досліджені судом докази, якими б спростовували висновки суду першої інстанції. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що судом при розгляді адміністративної справи були порушені вимоги закону, які б призвели до неправильного її вирішення. 
Постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а адміністративне стягнення накладено на ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративні правопорушення, та визначено судом першої інстанції з урахуванням обставин справи та даних про особу правопорушника.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 червня 2020 року відносно  ОСОБА_1  – без змін.
Постанова суду набирає законної сили негайно після її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського 
апеляційного суду                  В.Ю. Шевченко