22-ц/804/2087/20 
                                                                                221/7213/19 

                                                               П О С Т А Н О В А 
                                                           ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

07 серпня  2020 року                                                                                     м. Маріуполь 

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді    Мальцевої Є.Є.,  суддів  Попової С.А., Ткаченко Т.Б., 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 28 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Безрук Т.В.,  у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, 

                                                                     В С Т А Н О В И В:
19.09.2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, в якому просила скасувати наказ начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 257 від 20.05.209 року «Про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру»; визнати протиправним та скасувати наказ заступника начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області №74-к від 24 липня 2019 року «Про звільнення працівників інформаційно - методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА»; поновити її на посаді методиста інформаційно - методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 467,57 грн. за кожен робочий день, починаючи з 20 серпня 2019 року до дня прийняття рішення судом; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.07.2014 року позивача було призначено на посаду методиста інформаційно - методичного центра відділу освіти Волноваської РДА. 21.08.2018 року відділ освіти Волноваської РДА перейменовано на відділ освіти управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА. 20.08.2019 року позивача звільнено з посади методиста інформаційно - методичного центра вказаного відділу у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу заступника начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту № 74-к від 24.07.2019 року «Про звільнення працівників інформаційно - методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА», який прийнятий на підставі наказу начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту № 257 від 20.05.2019 року «Про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру». 
Позивач вважає зазначені накази незаконними та такими, що підлягають скасуванню з наступних підстав.
Так, всупереч вимогам діючого законодавства позивачу не були запропоновані всі інші вакантні посади, не запропонована інша робота, яку позивач могла би виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо, які з`явилися в управлінні освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА протягом цього періоду і які існували на день звільнення незалежно від того, в якому структурному підрозділі відповідача, як працівник, який вивільняється, працювала позивач. 
Щодо наказу начальника управління № 257 від 20.05.2019 року, який містить посилання на певні нормативні акти, позивач вважає, що він прийнятий з порушенням норм права та підлягає скасуванню, оскільки створення та ліквідація структурних підрозділів РДА регулюється Положенням про місцеву державну адміністрацію, затвердженого Указом Президента України № 252 від 14.07.1992 року. Також вважає, що з оскаржуваного наказу не зрозуміло, в чому саме проявляється дублювання функцій методичного відділу. 
Розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач просила провести згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, за період з 20.08.2019 року по день винесення судового рішення, виходячи з розрахунку 467, 57 грн. на день, враховуючи, що розмір її доходів за останні два місяці, які передували звільненню, становить 20105, 54 грн. 
Позивач вважає, що діями відповідача їй завдана моральна шкода, обумовлена моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення її трудових прав, яку вона оцінює в 5000 гривень. 

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 28 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди задоволений частково. 
Скасований  наказ начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 257 від 20.05.2019 року «Про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру».  Визнаний  протиправним та скасований  наказ заступника начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області №74-к від 24 липня 2019 року «Про звільнення працівників інформаційно - методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА».
Поновлено  ОСОБА_1   на посаді методиста інформаційно - методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області. 
Стягнуто з управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області  на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 51432, 70 гривен з послідуючим утриманням всіх обов`язкових податків та платежів.
У задоволенні позовних вимог  в частині стягнення моральної шкоди відмовлено. 

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник  відповідача - начальник Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області Прокопова Н. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що  суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позову. Так, Указ  Президента України № 252 від 14.04.1992 року «Про Положення про місцеву державну адміністрацію» втратив чинність (крім статей 2,3 - на підставі Указу Президента №70\99 від 27.01.1999 року).  Тому створення та ліквідація структурних підрозділів РДА не регулюється цим Указом, і наказ  Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту №257 від 20.05.2019 року «Про звільнення працівників інформаційно-методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА» не можу бути скасований у зв`язку із порушенням  вимог чинного законодавства, зокрема,  п.12 Положення про місцеву державну адміністрацію. А відповідно до п.71. та п.7.2  Положення про управління освіти,   сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 15.08.2018 року №434, інформаційно-методичний центр, з посади в якому звільнена позивач, є структурним підрозділом  відділу освіти засновника - Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА. Положенням закріплено, що начальник Управління затверджує Положення про структурні підрозділи відділу освіти Управління. Відповідно, питання створення, припинення діяльності і ліквідація інформаційно-методичного (ІМЦ)  центру здійснюється  у відповідності до положень закону.  
Крім того, вимоги позивача про скасування наказу заступника начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області №74-к від 24 липня 2019 року «Про звільнення працівників інформаційно-методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА» неправомірні, оскільки таким наказом звільнена  не тільки позивач,  а й інші працівники ІМЦ, і вони не приймають участь у справі. Суд не мав повноважень вирішувати питання про наказ в цілому з урахуванням того, що інші звільнені особи цього не вимагали.  

Позивач ОСОБА_1   надала  відзив  на апеляційну скаргу, де вказувала, що рішення суду є правильним, справедливим, таким, що відповідає положенням процесуального і матеріального закону, скасуванню з наведених відповідачем  причин не підлягає. 
Так, відповідач не надав суду першої інстанції оспорюваного наказу №257,   розпорядження Волноваської РДА №482, Положення про ІМЦ Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА, тому вказані документи не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції у якості доказів, з урахуванням яких можливий апеляційний перегляд оскарженого рішення.  
Вказує, що у відповідності п.4-1 статті39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» саме голови місцевих державних адміністрацій затверджують  положення про апарат місцевої державної адміністрації та положення про її структурні підрозділи. Тому посилання відповідача, що засновником ІМЦ є Управління освіти, яке і має розпорядчі повноваження,  не відповідає законодавству. Крім того, пунктом 5 Положення про ІМЦ зазначено, що припинення діяльності і ліквідація інформаційно-методичного центру (ІМЦ)   здійснюється  у відповідності до положень закону, але не Управлінням освіти сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації.
Також позивач вважає, що оскільки її права порушені наказом про звільнення, то вона має право обирати спосіб захисту без урахування позицій інших осіб, чиї інтереси зачіплює цей наказ. І суд при цьому не вийшов за межі позовних вимог позивача, а вирішив їх у контексті заявлених вимог. 

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
При вирішенні спору суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до  норм Закону України «Про Представника Президента України»,  Указу Президента України № 252 від 14 квітня 1992 року наказ про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру повинен бути виданий головою Волноваської районної державної адміністрації, а не начальником управління освіти, сім`ї, молоді та спорту, отже ліквідація інформаційно - методичного центру, методистом якого була ОСОБА_1 , проведено з порушенням норм чинного законодавства, а тому такий наказ про ліквідацію підлягає скасуванню. 
Нормами законодавства про працю встановлено, що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці власником або уповноваженим ним органом враховується переважне право працівника на залишення на роботі та обов`язково пропонується інша роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.  Проте, всупереч вищевказаним вимогам, протягом судового розгляду з боку відповідача не було надано жодного доказу на підтвердження того, що при звільненні ОСОБА_1 таки вимоги були виконанні. Звільнення ОСОБА_1 без дотримання вимог чинного законодавства не можна вважати законним, а тому  наказ про звільнення останньої підлягає скасуванню та ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, відповідно, із стягненням на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
При цьому суд вважав недоведеними вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із порушенням трудових прав позивача, і відмовив в цій частині вимог. 
Позивач рішення суду не оскаржує. 

Перевіривши справу в тій частині, що оскаржується відповідачем, колегія суддів не може погодитися з  висновками суду в повному обсязі. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1   18.07.2014 року була призначена на посуду методиста інформаційно - методичного центра відділу освіти Волноваської РДА. 21.08.2018 року відділ освіти Волноваської РДА перейменовано на відділ освіти управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА (а.с. 13-16).
Згідно з наказом начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА № 257 від 20.05.2019 року «Про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру» ліквідовано структурний підрозділ інформаційно - методичний центр управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА відповідно до п. 3 ст. 64 та п. 2 ст. 60 Господарського кодексу України. Як вбачається з наказу,  ліквідація вказаного структурного підрозділу проводиться відповідно до п.3 ст.64, та п.2 ст.60 Господарського кодексу України, відповідно до ст. 32, ст. 40 КЗпП України, ст. 22 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», з метою раціонального використання державних коштів, та запобігання дублювання функцій (а.с. 10).
Відповідно до вказаного наказу визначено склад ліквідаційної комісії з припинення діяльності Волноваського районного інформаційно - методичного центру (а.с. 12). 
Згідно  з наказом заступника начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА № 74-к від 24.07.2019 року «Про звільнення працівників інформаційно - методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА» 20 серпня 2019 року припинено трудовий договір з ОСОБА_1 - методистом ІМЦ, у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку згідно ст. 44 КЗпП України та виплатою компенсації за невикористану відпустку у кількості 8 днів (а.с.17-18). 

Вирішуючи справу, суд аналізує правомірність наказу начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 257 від 20.05.209 року «Про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру», і приходить до висновку, шо наказ  прийнято з порушенням норм чинного законодавства, зокрема Положення про місцеву державну адміністрацію, затвердженого Указом Президента України № 252 від 14 квітня 1992 року. Суд посилається на   пункт 12 вказаного Положення, згідно з яким  відділи, управління та інші служби, що входять до кладу місцевої державної адміністрації за принципом безпосереднього підпорядкування, створюються, реорганізуються і ліквідуються Представником Президента України з урахуванням економічних, соціальних, демографічних та інших особливостей відповідної території. 
Відповідно до пункту 6 вказаного Положення главою місцевої державної адміністрації є Представник Президента України. 
А згідно з ч.1 Закону України «Про Представника Президента України» представник Президента України є главою місцевої державної адміністрації відповідно в області, містах Києві, Севастополі, районі, районі міст Києва ті Севастополя. 
На підставі викладених норм суд прийшов до висновку, що наказ про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру, в результаті якої була звільнена позивач,  повинен бути виданий головою Волноваської районної державної адміністрації, а не начальником управління освіти, сім`ї, молоді та спорту, як сталося в даному випадку.  Отже, раз  ліквідація інформаційно - методичного центру, методистом якого була ОСОБА_1 , проведено з порушенням норм чинного законодавства, то такий наказ про ліквідацію підлягає скасуванню. 

З такими висновками погодитися неможливо з огляду  на наступне. 

Указ Президента України № 252 від 14 квітня 1992 року втратив чинність, крім статей 2 і 3 на підставі Указу Президента N 70/99 від 27.01.99, відповідно до яких представникам Президента України необхідно утворити на базі виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів, їх відділів, управлінь  та  інших  структурних підрозділів державні адміністрації областей, міст Києва і Севастополя, районів, районів міста Києва та припинити у зв`язку з цим діяльність  виконавчих комітетів; установити, що місцева державна адміністрація є правонаступником виконавчих комітетів відповідних Рад  народних депутатів  щодо  прийнятих ними рішень, узятих зобов`язань  та покладених на них законодавством обов`язків у тій їх частині,  яка не суперечить Закону України "Про Представника Президента України" та Закону України "Про місцеві Ради народних депутатів та  місцеве і регіональне самоврядування" ( 533-12 ). 

Очевидно, що створення та ліквідація структурних підрозділів РДА на даний час  не регулюється вищевказаним нормативним актом. Інших підстав, в межах яких суд повинен був оцінювати відповідність оспорюваного   наказу №257 законодавству, позивачем   не наведено - відповідно,  наказ  Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту №257 від 20.05.2019 року «Про звільнення працівників інформаційно-методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА» не можна визнавати незаконним. 
Більш того, апеляційному суду відповідачем надано Положення про управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА (а.с.80-89). 
Позивач в апеляційній скарзі заперечував проти оцінки такого документу в якості доказу, однак колегія суддів вважає, що це Положення не можна розцінювати  як доказ, що має значення для справи, який повинен був наданий стороною по справі. В даному випадку  вказане Положення, затверджене 21.08.2018 року, є інформаційним документом, необхідним для встановлення обставин правомірності звільнення позивача. 
Як вбачається з п.п.1, 7, 7.1, 7.2 вказаного Положення про управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА, затвердженого розпорядженням голови райдержадміністрації від 15.08.2018 року №434, зі змінами, внесеними наказом Голови райдержадміністрації №482 від 30.08.3018 року, Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА є структурним підрозділом Волноваської районної державної адміністрації. Структурними підрозділами управління є відділ освіти, відділ сім`ї, молоді та спорту. Відділ освіти має підрозділи: інформаційно-методичний центр, група централізованого господарчого обслуговування закладів освіти, централізована бухгалтерія відділу освіти. Підрозділи відділу освіти управління діють відповідно до власних положень, затверджених начальником управління, цим положенням та утримуються за рахунок районного бюджету. Розділом 3 передбачені повноваження Управління брати участь в утворенні, реорганізації та ліквідації навчальних закладів і установ освіти всіх типів комунальної форми власності. 
Як вбачається з Положення про інформаційно-методичний центр відділу освіти, то його засновником є Управління освіти,   сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА (п.3). Завданням інформаційно-методичного  центру є методичне забезпечення дошкільної, загальної середньої та позашкільної освіти, удосконалення фахової освіти педагогічних працівників. Тобто, даний центр відноситься до установ освіти, в ліквідації яких має право брати участь Управління, яке до того ж є його засновником. І оскільки такі функції і права Управління щодо його структурного підрозділу визначені   Положенням і законом, то немає підстав вважати  ліквідацію ІМЦ за наказом керівника Управління освіти,   сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА неправомірною. 
Посилання позивача у заперечення на апеляційну скаргу на норми п.4-1 статті 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», згідно з яким саме Голови місцевих державних адміністрацій затверджують положення про апарат місцевої державної адміністрації та положення про її структурні підрозділи не спростовує доводів апеляційної скарги щодо правомірності винесеного наказу про ліквідацію ІМЦ, оскільки Положення Управління освіти,   сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА належно затверджено розпорядженням Голови райдержадміністрації (а.с. 79). 
Також не мають під собою правових підстав  твердження позивача щодо необхідності роботодавцю  в наказі про ліквідацію структурного підрозділу зазначати, в чому саме проявляються дублювання функцій з іншими підрозділами, і колегія суддів не має обговорювати доцільність змін у штатному розписі установи, оскільки установа  самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Втручання в господарську та іншу діяльність підприємства (установи) не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від  23 січня 2020 року, справа № 233/4565/17 провадження № 61-36971св18. 
За таких обставин рішення суду в частині  задоволення вимог про  скасування наказу начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 257 від 20.05.2019 року «Про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру» підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в таких вимогах за безпідставністю. 

Відповідач в апеляційній скарзі вказує на незаконність рішення суду в цілому, просить скасувати і відмовити в позовних вимогах. Тому колегія суддів переглядає  рішення й  в частині вирішення вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення  позивача на роботі, при цьому  враховує наступне. 

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: зміни в організації виробництва і праці, в том у числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством. 
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийняті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 
Частиною другою ст. 40 КЗпП України передбачено, що наступне звільнення з підстав, зазначених у п. 1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством . Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі справи вбачається, що наказом начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА № 257 від 20.05.2019 року «Про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру» ліквідовано структурний підрозділ інформаційно - методичний центр (ІМЦ) управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА; доручено керівнику ІМЦ попередити працівників ІМЦ про їх можливе звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, здійснити наступне їх вивільнення та інші, пов`язані з цим заходи відповідно до діючого трудового законодавства України, з наданням їм гарантій, пільг та компенсації згідно з чинним законодавством. (а.с.10-11)
Позивач вказує, що 21.05.2019 року їй було вручене попередження про майбутнє звільнення, але ані в попередженні, ані в подальшому роботодавцем їй не було запропоновано ніякої іншої роботи, не було повідомлено про наявність або відсутність вакантних посад в управлінні, де вона працювала.  
24 липня наказом №74-к заступника начальника Управління  освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА «Про звільнення працівників ІМЦ Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА» звільнено працівників, в тому числі ОСОБА_1 з посади методиста ІМЦ у зв`язку з ліквідацією структурного підрозділу.  (а.с.73).
З наказом позивач ознайомилася, про що свідчить її підпис. 
Як вбачається з роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 19 Постанови ВСУ № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. 
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок про працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові було запропоновано всі інші вакантні посади (інша робота), які заявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. 
Судом першої інстанції правильно  враховано аналогічний правовий висновок щодо застосування таких норм права, який  викладений у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 року у справі № 6-40цс15.  
Суд  у відповідності до положень закону зазначив,  що при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці власником або уповноваженим ним органом враховується переважне право працівника на залишення на роботі та обов`язково пропонується інша роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. 
Ані в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі з боку відповідача не було надано жодного доказу на підтвердження того, що при звільненні ОСОБА_1 такі вимоги були виконанні. 
Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає правильним і законним висновок суду про те, що  звільнення ОСОБА_1 проведено без дотримання вимог чинного законодавства, його  не можна вважати законним, а тому наказ про звільнення позивача  підлягав скасуванню, а ОСОБА_1 підлягала поновленню на посаді.
Висновок суду в цій частині ніяк не спростований апеляційною скаргою відповідача, доводи якої стосуються в основному повноважень відповідача вирішувати питання ліквідації та реорганізації структурних підрозділів, і не містять в собі підтверджень правильності звільнення позивача в сенсі вимог статті ч.3 ст.49-2 КЗпП України. 
Разом з тим неможливо не погодитися з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що вимоги позивача про скасування наказу заступника начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області №74-к від 24 липня 2019 року «Про звільнення працівників інформаційно-методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА» в цілому безпідставні,  оскільки оспорюваним наказом звільнена  не тільки позивач, а й інші працівники ІМЦ, і суд не повинен  вирішувати питання про скасування наказу в частині, що стосується інших працівників, які його не оспорювали. Так, стаття 4 ЦПК України регламентує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.( ст. 13 ЦПК України). Тобто, особа має захищати власні порушені права, а скасований судом першої інстанції наказ припиняє трудові відносини з  іншими особами, які його не оспорювали. 
Відповідно до положень ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
У зв`язку з викладеним у відповідності до положень статті 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення  про часткове задоволення вимог ОСОБА_1   про скасування наказу про звільнення - про скасування оспорюваного наказу тільки  в частині звільнення саме позивача.   

У зв`язку із оскарженням судового рішення в повному  обсязі, колегія суддів перевіряє висновки суду в частині розрахунку середнього заробітку. Як вбачається з матеріалів справи, такі розрахунки проведені судом відповідно до   Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, відповідно до якого  середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місця роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Позивач звільнена в серпні  2019 року, і судом першої інстанції для проведення розрахунку прийняті суми, виплачені їй за червень та липень 2019 року. Таким чином, з урахуванням  середньоденної заробітної плати в розмірі 467,57 грн,  сума, що підлягає  стягненню на користь позивача за 110 робочих днів,  в розмірі 51432,70 грн розрахована вірно. 

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди ніким не оскаржується, тому колегією суддів не переглядається. 

На підставі викладеного колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині  визнання неправомірним та скасування наказу відповідача від 20.05.2019 року, та скасуванню  в частині задоволення вимог про скасування наказу про звільнення від 24.07.2019 року, задовольнивши такі вимоги частково - тільки в частині скасування наказу про звільнення, що стосується припинення трудових відносин  саме з позивачем. 

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання до суду першої інстанції позовної заяви позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за розгляд вимог,  пов`язаних з поновленням на роботі. В результаті перегляду рішення першої інстанції колегія суддів прийшла до висновку про  відмову в частині немайнових вимог позивача про скасування наказу про ліквідацію структурного підрозділу і про залишення без змін  судового рішення в частині задоволення вимог про скасування наказу про звільнення в частині, що стосується позивача;  в частині вирішення майнових вимог.  Тому за розгляд справи в суді першої інстанції з відповідача в дохід держави  підлягає стягненню сума судових витрат в розмірі 1536,80 грн (768,4 грн х 2). 

Керуючись ст.ст. 374, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
                                                        П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області   задовольнити частково. 
Рішення Волноваського районного суду  Донецької області від 28 січня 2020 року  скасувати в частині скасування наказу начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 257 від 20.05.2019 року «Про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру» і  про визнання  протиправним та скасування наказу заступника начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області №74-к від 24 липня 2019 року «Про звільнення працівників інформаційно - методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА».
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області   про скасування  наказу начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області № 257 від 20.05.2019 року «Про проведення заходів щодо ліквідації інформаційно - методичного центру» - відмовити. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області   про визнання  протиправним та скасування  наказу заступника начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області №74-к від 24 липня 2019 року «Про звільнення працівників інформаційно - методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА» задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати п.1.5.  наказу заступника начальника управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області №74-к від 24 липня 2019 року «Про звільнення працівників інформаційно - методичного центру управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської РДА» щодо припинення з 20 серпня 2019 року трудового договору з ОСОБА_1 згідно з п.1.ч.1 статті 40 КЗпП України. 
Рішення суду в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін. 
Стягнути з Управління освіти, сім`ї, молоді та спорту Волноваської районної державної адміністрації Донецької області   (ЄДРПОУ 02142632)  за розгляд справи в суді першої інстанції в  дохід держави судовий збір  в розмірі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість)  грн. 80 коп..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений   07 серпня 2020 року.

Головуючий:                                                                                  Є.Є. Мальцева

Судді                                                                                               Т.Б. Ткаченко

                                                                                                         С.А. Попова