У Х В А Л А
28 липня  2020 року
м. Київ
справа № 175/121/16
провадження № 61-10595ск20
Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області                                від 16 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                                     від 12 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Казак Ірина Юріївна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кононенко С.А., ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу домоволодіння, 
В С Т А Н О В И В :
20 липня 2020 року, засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , з пропуском строку на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду                   від 12 травня 2020 року, в якій  скаржник просить судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
Згідно із частинами першою, другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Дніпровським апеляційним судом прийнято постанову 12 травня 2020 року, повний текст постанови виготовлено в той же день та оприлюднено в Єдиному Державному реєстрі судових рішень 26 травня 2020 року, тому останній день строку на касаційне оскарження судового рішення припадав на 15 червня                           2020 року, а зі скаргою ОСОБА_1 звернулась лише 20 липня 2020 року                                (засобами поштового зв`язку).
Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 
У касаційній скарзі ОСОБА_1  просить поновити пропущений нею строк на касаційне оскарження судового рішення, однак не зазначає дату отримання повного тексту постанови апеляційного суду та не надає на докази, що підтверджує вказану обставини. 
Як убачається з наданих додатків до касаційної скарги, ОСОБА_1 надає копію супровідного листа  та постанови апеляційного суду, однак з даних документів не вбачається дата отримання ОСОБА_1   повного тексту постанови апеляційного суду.
За таких обставин, Верховний Суд вважає, що поважність причин пропуску процесуального строку скаржником не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому не може визнати причини пропуску строку поважними та поновити пропущений процесуальний строк за цих обставин.
Таким чином, скаржнику необхідно вказати дату отримання повного тексту постанови апеляційного суду та надати належні та допустимі докази, на підтвердження зазначених обставин щодо отримання повного тексту оскаржуваної постанови, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що сама концепція «поважних причин» не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.
Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
Крім цього, особою, яка подала касаційну скаргу, порушено вимоги частини 2 статті 389 та пункту 5 частини 2 статті 392 ЦПК України.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
При цьому під порушенням норм матеріального та процесуального права розуміється певна (певні) норма (норми) певного закону (законів), у випадках передбачених частиною 2 статті 376 ЦПК України (порушення норм матеріального права) або здійснення процесуальних дій всупереч приписам процесуального закону (порушення норм процесуального права), а отже у касаційній скарзі слід зазначити норму матеріального права, яка була неправильно  застосована.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
У випадку оскарження судових рішень з підстав  невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт  частини 2 статті  389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
Крім того, слід зазначити й норму матеріального або процесуального права, яка була неправильно застосована.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини 2 статті 389 ЦПК України, посилається на постанови Верховного Суду                           від 21 листопада 2018 року у справі №674/31/15-ц, однак не обґрунтовує цю підставу та не зазначає, які конкретні норми права неправильно застосував суд першої та апеляційної інстанції до спірних правовідносин та за яких Верховний Суд висловлював правову позицію, яка на її думку не була застосована судом.
Отже, ОСОБА_1 необхідно надіслати до суду уточнену редакцію касаційної скарги,  в якій обґрунтувати підставу касаційного оскарження судових рішень, а саме п.1 ч. 2 ст. 389 ЦПК України та зазначити, які конкретні норми права неправильно застосував суд першої та апеляційної інстанції до спірних правовідносин та за яких Верховний Суд висловлював правову позицію, яка не була застосована судом та надати копії уточнених скарг відповідно до кількості учасників справи.
Крім цього, разом з касаційної скаргою ОСОБА_1 подає клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якому посилається на те, що її  щомісячний дохід становить 860 грн у вигляді допомоги при  народженні дитини, та сукупний дохід становить 5 160 грн. Також зазначає, що у травні 2020 року помер її чоловік ОСОБА_9 , з тих пір вона є матір`ю  одиначкою. На підтвердження вказаних обставин додає довідку  Управління соціального захисту населення України Дніпровської районної державної адміністрації щодо одноразової допомоги при народженні дитини, свідоцтво про шлюб, також свідоцтво про смерть чоловіка, свідоцтво про народження сина ОСОБА_10 , дані про нараховану заробітну плату, довідка з ГУНП в Дніпропетровській області Синельнівського відділу поліції щодо надання ОСОБА_1 відпустки без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення 3-х років та відомості з Державного реєстру фізичних                    осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків.
Частиною третьою статті 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу                               позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; позивачами є батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; предметом позову є захист житлових прав.
Частиною другою статті 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Враховуючи наведені заявником доводи щодо звільнення від сплати судового збору та надані докази дають достатніх підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору (п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір»).
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України
У Х В А Л И В :
Заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.
Звільнити  ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з днязакінчення карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби ( COVID-19).
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
У випадку невиконання вимог ч. 3 ст. 393 ЦПК України у відкритті касаційного провадження може бути відмовлено.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                  В. М. Сімоненко