ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/597/20	Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н.З. 	
Провадження № 22-ц/817/714/20 	Доповідач - Парандюк Т.С.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Парандюк Т.С. 
суддів -  Дикун С. І., Храпак Н. М., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 608/597/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 5 червня 2020 року, ухваленого суддею Коломієць Н.З., повний текст рішення складено 10 червня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, 

В С Т А Н О В И В:

       у березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та малолітньої дочки. 
       В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2011 року № 2-647/11, отримує аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі відповідно 400 та 600 гривень щомісячно, починаючи з 08 серпня 2011 року і до досягнення дітьми повноліття. З відповідачем вона розлучена з 2010 року. Донька ОСОБА_4 має вроджену дисфункцію кори наднирників, що вимагає постійного дороговартісного лікування. Сину ОСОБА_3 виповнилося 15 років і кошти, які сплачує ОСОБА_3 , не є достатніми для його утримання. Вона постійно намагається покращити рівень життя дітей, забезпечує благоустрій їхнього проживання. Оскільки, згідно чинного законодавства, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просить збільшити розмір сплачуваних відповідачем аліментів, встановивши їх у розмірі 2500 гривень на утримання сина та 5000 гривень на утримання доньки, щомісячно. 
       Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 5 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , про зміну розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина та малолітньої дочки - задоволено частково.
       Змінено розмір стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 згідно рішення суду від 16 серпня 2011 року по справі № 2-647/11, в користь ОСОБА_2 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, на 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
       Змінено розмір стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 згідно рішення суду від 16 серпня 2011 року по справі № 2-647/11, в користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 (шістсот) гривень щомісячно, на 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 
       Стягнуто з ОСОБА_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 - 2500 (дві тисячі п`ятсот ) гривень за надання правової допомоги. 
       Стягнуто з ОСОБА_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 на рахунок ГУК у м. Києві /м. Київ/ 22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ 37993783), банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106 - 840 ( вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 5 червня 2020 року та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
       В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначив, що судом першої інстанції проігноровано рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, яка встановлена статтею 141 СК України. Призначаючи до стягнення з батька на дітей аліменти у розмірі 4500 грн судом проігноровано відсутність доведення позивачем своєї можливості виділяти на забезпечення дітей таку суму щомісячно, при тому, що її щомісячна заробітна плата дорівнює близько 2600 грн.
       Встановлений рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 05.06.2020 року у справі №608/597/20 розмір аліментів є для нього непосильною ношею і накладає неправомірний тягар на платника аліментів. Прострочення платежів по сплаті аліментів призведе до додаткових фінансових санкцій з боку працівників виконавчої служби, а можливо і до відповідальності по ст. 164 КК України.
       Неправомірними є посилання позивача на те, що ОСОБА_3 сплачує аліменти на утримання двох дітей на загальну суму 1000 грн, оскільки відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Оскільки боргів по сплаті аліментів він немає, немає штрафів накладених державним виконавцем у виконавчому провадженні. тому на даний час він сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 2218 грн.
        Представник ОСОБА_2 - адвокат Манорик Г.Г. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 у якому зазначила, що стан здоров`я та матеріальне становище дітей, є обставиною, яка враховується при визначенні судом розміру, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України. Інших дітей у платника аліментів немає. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний розмір аліментів, який складає 50% прожиткового мінімуму для сина, ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_4 не є тим розміром, який забезпечить гармонійний розвиток дітей.
       Також в матеріалах справи містяться докази про те, що матеріальний стан позивачки погіршився, а це відповідно до ст. 192 СК України є підставою для звернення до суду про збільшення розміру аліментів.
       Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
       Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.
       Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.
       Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
       Судом встановлено, що згідно рішення Чортківського районного суду Тернопільської області № 2-1523/10 від 24 грудня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено проживати з матір`ю, позивачкою по справі (а.с.12). 
       Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області № 2-647/11 від 16 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 400 та 600 гривень відповідно, щомісячно, починаючи з 08 серпня 2011 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.13). 
       Згідно довідки про заробітну плату вбачається, що ОСОБА_2 працює у КНП «ЦПМСД» Чортківської РР, АЗПСМ с. Біла та займає посаду медичної сестри. Сукупний її дохід за період з жовтня 2019 року по березень 2020 року становить 18725,75 гривень (а.с.50).
       Донька ОСОБА_4 являється інвалідом до 18 років та згідно посвідчення серії НОМЕР_2 від 27.11.2008 року ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу (а.с.17).
       Згідно довідки сімейного лікаря № 17 від 05 березня 2020 року ОСОБА_4 , 2008 року народження перебуває на «Д» обліку у сімейного лікаря з діагнозом: вроджена дисфункція кори наднирників. Для підтримки життєдіяльності з народження приймає дороговартісну замісну терапію, щоквартально курси реабілітаційної терапії, контроль показників крові в приватних лабораторіях. Крім того, дитині постійно необхідні ліки закордонного виробництва. 
       Згідно довідки директора Чортківського міського комунального центру комплексної реабілітації осіб з інвалідністю «Дорога в життя», ОСОБА_4 дійсно періодично проходить реабілітацію (курси лікувальної фізкультури та масажу) у відділенні денного перебування Центру та не перебуває на повному державному забезпеченні. 
       Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
       За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Згідно ч. 1 ст. 184 цього ж Кодексу, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
       Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Згідно вимог ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Як зазначено в п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
        Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
       Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: починаючи з січня 2020 - 2218 грн., з липня - 2318 грн., з грудня - 2395 грн. 
       Визначаючи розмір аліментів на дітей відповідно у розмірі 2000 та 2500 грн, судом першої інстанції вірно було враховано стан здоров`я дітей, їх вік і матеріальне становище, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, його вік і те, що є працездатною особою, перебуває на заробітках за кордоном, а тому взмозі сплачувати аліменти в даному розмірі для забезпечення своїх неповнолітніх дітей належним чином. Даний розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку його дітей, оскільки визначений раніше судом розмір аліментів не є достатньою сумою для задоволення потреб дітей віком 12 та 15 років та є меншим прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.
       Не заслуговує на увагу посилання апелянта про те, що суд першої інстанції не враховано той факт, що на його утриманні перебуває інша жінка та діти ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки це є не його діти, які мають батька і обов`язок щодо їх забезпечення покладається на їх батька.
       Крім того, не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що у нього відсутній стабільний дохід, так як відсутність стабільного заробітку не є передбаченою законом підставою для звільнення батьків від утримання своїх дітей до повноліття.
       Що ж стосується заперечень щодо стягнення судом витрат на правову допомогу то тут можна зазначити наступне.
       Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
       Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
       Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
       Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
       Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
       Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц та від 02 березня 2020 року у справі № 370/27/16-ц.
       Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг. 
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.
       Згідно із статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
       З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.
       За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
       За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
       1. Для цілей розподілу судових витрат:
       1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
       2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
       2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
       1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
       2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
       3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
       4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
       Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
       Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
       Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
       Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_2 подала квитанцію № 1 відповідно до договору № 7 від 17 березня 2020 року та акт надання-прийому наданих послуг за договором про надання правничої допомоги на суму 2500 грн. витрат, які вона понесла на правову допомогу (а.с. 20-21).
       Положеннями статей 133, 137, 141 ЦПК України, статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність " передбачено, що суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
       Тому, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно стягнув 2500 грн. з відповідача на користь позивач витрат, які вона понесла на правничу допомогу.
       Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.
       Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
       Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
       Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

       Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -
       
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 5 червня 2020 року - залишити без зміни.
       Судові витрати за розгляд справи в суду апеляційної інстанції покласти на сторони в межах ними понесеними.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 року.

Головуюча                                                                        Т.С. Парандюк

Судді:                                                                        С.І. Дикун

                                                                               Н.М. Храпак