УХВАЛА

21 липня 2020 року 
Київ
справа №300/1858/19
адміністративне провадження №К/9901/9325/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стеценка С.Г.,
суддів: Мороз Л.Л.,  Тацій Л.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Стеценка Семена Григоровича у справі № 300/1858/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Восьмого апеляційного адміністративного суду знаходиться справа за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Івано-Франківського обласного військового комісаріату на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі № 300/1858/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання до вчинення дій.
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 зупинено провадження у справі № 300/1858/19 до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі № 160/8324/19.
Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, заявник звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 в якій просив скасувати вказане рішення.
21.07.2020 до Верховного Суду як суду касаційної інстанції засобами поштового зв`язку від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід головуючого судді Стеценка С.Г у справі № 300/1858/19, з підстав грубого порушення ним процесуальних норм закону щодо строків розгляду справи, що на думку заявника є порушенням його права на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом та права на ефективний захист. На думку заявника, зазначене є підставою для відводу головуючого судді Стеценка С.Г.
Перевіривши доводи заяви, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення відводу головуючого судді Стеценка Семена Григоровича, з огляду на таке.
Підстави для відводу судді встановлені статтями 36 та 37 КАС України.
Положення частин першої, другої статті 36 КАС України передбачають випадки, коли суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу), а саме: 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, яка встановлює недопустимість повторної участі суддів в розгляді адміністративної справи.
Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.
Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").
ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").
Доводи заявника зводяться до перевищення суддею Стеценком С.Г. встановленого строку касаційного розгляду справи, проте, в умовах надмірної навантаженості на суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, такі обставини не є свідченням упередженості судді при розгляді цієї справи та не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для відводу.
Відтак, сумнів у неупередженості судді у зв`язку з перевищення суддею Стеценком С.Г. встановленого строку касаційного розгляду справи не є чинником, що може свідчити про упередженість та необ`єктивність суду.
Суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Між тим, будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді Стеценка С.Г. в результаті розгляду цієї справи або наявність обставин, які обґрунтовано викликають сумнів у його неупередженості з матеріалів касаційної скарги та доводів заяви про відвід не вбачається.
На підставі викладеного, обставини, якими заявник обґрунтовує свою заяву, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді Стеценка С.Г., оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію", яким керується Європейський суд з прав людини.
Відповідно до частини третьої статті 40 КАС України, питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Згідно з частиною четвертою статті 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Враховуючи необґрунтованість заявленого ОСОБА_1 відводу судді Стеценка С.Г., питання про відвід судді відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 36, 37, 40, 243, 248 КАС України, -
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Стеценка Семена Григоровича у справі № 300/1858/19 визнати необґрунтованою.
Справу передати для проведення автоматизованого розподілу визначення судді щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про відвід судді Стеценка Семена Григоровича.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.Г. Стеценко
Л.Л. Мороз ,
Л.В. Тацій
Судді Верховного Суду