Справа № 456/48/19                                Головуючий у 1 інстанції: Шрамко Р.Т. 
Провадження № 22-ц/811/68/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       15 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Левика Я.А., Мікуш Ю.Р.
секретаря: Бадівської О.О.
за участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року за позовом ОСОБА_3 до Станківської сільської ради, третьої особи ОСОБА_1 про визнання незаконним (недійсним) рішення Станківської сільської ради від 14.12.2017 про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки метою передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства на території Станківської сільської ради,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Станківської сільської ради, третьої особи ОСОБА_1 про визнання незаконним (недійсним) рішення Станківської сільської ради від 14.12.2017 про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства на території Станківської сільської ради. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що вона на підставі ст. 118 ЗК України звернулася до відповідача з заявою про надання їй дозволу розробку проекту щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, яка була предметом розгляду 21 сесії 7 демократичного скликання Станківської сільської ради 14.12.2017. Проте такий дозвіл їй не надано, що підтверджується результатами голосування.
Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівськкої області від 29 листопада 2019 року провадження по справі №456/48/19 за позовом ОСОБА_3 до Станківської сільської ради, третьої особи ОСОБА_1 про визнання незаконним (недійсним) рішення Станківської сільської ради від 14.12.2017 про відмову ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою передачі її у власність для ведення особистого селянського господарства на території Станківської сільської ради закрито у зв?язку з відсутністю предмету спору.
Ухвалу суду оскаржив представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що із протоколу засідання відповідача від 14.12.2017, в якому відображено поіменне голосування, вбачається, що заява позивачки про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виносилася на розгляд сесії ради, по ній відбувалося поіменне голосування, проте за рішення про надання не проголосувало достатньо кількості депутатів. Тому, вважає, що відповідач розглянув заяву позивачки та не надав їй дозволу на розроблення проекту землеустрою. Вказує, що відсутність відповідного дозволу відповідача не заперечується учасниками справи. При цьому факт не оформлення мотивованого рішення про відмову у надання дозволу не заперечує існування рішення відповідача. 
Вважає, що рішенням відповідача від 14.12.2017 порушено право позивачки, відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Оскаржуваним рішенням відповідача позивачка позбавлена права розробити землевпорядну документацію.
Також, зазначає, що вказуючи про відсутність предмету спору суд першої інстанції залишив поза, увагою існування вказаного вище порушеного права позивачки, на захист якого подано позов та фактично відмовив позивачці у захисті права, у доступі до суду Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду – без змін, з мотивів, викладених у відзиві на скаргу.
Інші учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, їхня неявка відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів, вважає за можливе проводити розгляд справи без їхньої участі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на  які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами,  які  були досліджені в   судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що судове рішення таким вимогам не повністю відповідає.
Закриваючи провадження у справі у зв?язку з відсутністю предмету спору, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про відмову ОСОБА_3 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем не прийнято, а витяг з протоколу засідання 21 сесії 7 демократичного скликання Станківської сільської ради Стрийського району Львівської області від 14 грудня 2017 не є рішенням, яке можливо оскаржити та визнати його незаконними.
Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.
Згідно з п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Необхідність запровадження такого правила, встановленого пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.
Оскільки позивач оскаржує рішення відповідача щодо розгляду її звернення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яке було предметом розгляду сесії Станківської сільської ради Стрийського району Львівської області 14.12.2017, є невизначеність у правах і обов`язках сторін, тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність предмета спору у справі.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 задовольнити.
       Ухвалу Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 листопада 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:22.09.2020

Головуючий         

Судді