Єдиний унікальний номер 219/6113/19 
Номер провадження 22-ц/804/1539/20        

П О С Т А Н О В А
                         І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И                            
(вступна та резолютивна частини)

29 липня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:
головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Агєєва О.В., Азевича В.Б.,  
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засі-дань № 3 цивільну справу № 219/6113/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року (суддя першої інстанції Погрібна Н.М.), -

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
    Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року за-лишити без змін.
    Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований
Судді:                                                                                            О.В. Агєєв

                                                                                                      В.Б. Азевич                                                                  

    Єдиний унікальний номер 219/6113/19
    Номер провадження 22-ц/804/1539/20

П О С Т А Н О В А
                         І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И                            

29 липня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Агєєва О.В., Азевича В.Б.,  
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засі-дань № 3 цивільну справу № 219/6113/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року (суддя першої інстанції Погрібна Н.М.), -   
В С Т А Н О В И В :

  У червні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.  
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 09 вересня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 13 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Власним підписом відповідач підтвердила свою згоду, на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не ви-конувала, унаслідок чого станом на 30 квітня 2019 року має заборгованість у розмірі 308 888 грн. 69 коп., яка складається з наступного: 4 621 грн. 89 коп. - заборгованість за кредитом, 301035 грн. 05 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 231 грн. 75 коп. - заборгова-ність за пенею та комісією.
Посилаючись на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості і кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку суму заборгованості за кредитом, АТ КБ «ПриватБанк» просив  стягнути суму заборго-ваності у розмірі 122 249 грн. 02 коп., яка складається з наступного: 4 621 грн. 89 коп. - заборго-ваність за кредитом, 117 627 грн. 13 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 09 вересня 2008 року по 30 березня 2018 року.
18 лютого 2020 року рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області, з ура-хуванням ухвали про виправлення описки від 08 квітня 2020 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним до-говором б/н від 09 вересня 2008 року у сумі 4 621 грн. 89 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року, позивач АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасу-вати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості з відсотків за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.  
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. З моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах та тарифах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. 
Місцевий суд не мав підстав приймати висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц до уваги, оскільки цей висновок був зроблений в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.
Під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомилася та погодилася з Умовами та прави-лами надання банківських послуг, Тарифами банку, щодо умов кредитування. Таким чином, від-повідач приєдналася до запропонованої банком пропозиції. Відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах та тарифах не свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними, не озна-чає відсутність договірних правовідносин між сторонами. В даному випадку відповідач висловила свою згоду з формою договору та його умовами, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості.  
Оскаржуваним  рішенням  місцевий  суд  призводить  до  нехтування  принципами  платності кредитного договору і наносить шкоду всім споживачам банківських послуг, банку та у цілому - порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року за апеляційною скаргою по-зивача АТ КБ «Приватбанк» відкрито апеляційне провадження. (а.с. 113-114).
Копія апеляційної скарги позивача відповідачу ОСОБА_1 направлена 23 квітня 2020 року за зареєстрованим місцем її проживання (а.с. 118).
Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача відповідачем на час розгляду справи не на-даний.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
         Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наяв-ними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
         Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В судове засідання апеляційного суду представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» та відпо-відач Галушкіна Т.М. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.
Судові повістки-повідомлення  про  розгляд  справи  29 липня  2020  року позивач АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_1 отримали 07 липня 2020 року та 08 липня 2020 року відповідно, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 140,141).
Про  причини неявки представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 29 липня 2020 року не повідомили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК Украї-ни вважається, що вони не з`явилися у судове засідання без поважних причин. 
Від представника відповідача адвоката Гуревича Р.Г. надійшло клопотання, в якому він повідомив про неможливість взяти участь у судовому засіданні апеляційного суду, проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Апеляційний  суд  вважає  можливим  розглянути  справу у відсутність представника позивача та відповідача, явка  яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеля-ційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню  не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рі-шення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції зазна-чив про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення в примусовому порядку з боржника отриманого ним та непогашеного тіла кредиту у розмірі 4 621 грн. 89 коп. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін,  оскільки не надані підтвердження позивачем про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила банківських послуг, а в анкеті-заяві домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами відсутня.   
Позивачем рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з процентів за корис-тування кредитом за період з 09 вересня 2008 року по 30 березня 2018 року у сумі 117 627 грн. 13 коп. В іншій частині рішення не оскаржується і судом апеляційної інстанції не переглядається. 
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 09 вересня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 9).
Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківсь-ких послуг (а.с. 10, 11-16).
З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30 квітня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором б/н від 09 вересня 2008 ро-ку становить 4 621 грн. 89 коп. - заборгованість за кредитом, 117 627 грн. 13 коп. -  заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 09 вересня 2008 року по 30 березня 2018 року, у загальному розмірі 122 249 грн. 02 коп. (а.с. 5-8).
Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 4 621 грн. 89 коп. Від-мовляючи в задоволенні вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування  кре-дитом,  суд  першої  інстанції  виходив  із  того, що  в заяві позичальника не зазначена процентна ставка по кредиту, а надані позивачем витяг з  Умов та правил надання банківських послуг у При-ватБанку і Тарифи не підписані відповідачем, тому не є складовою укладеного між сторонами у справі кредитного договору.
До матеріалів справи залучена світлокопія довідки про Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, яка містить ледь помітним підпис у графі «Підпис», через що немає можливості ідентифікувати цей підпис з підписом боржника ОСОБА_1 , який поставлено  нею на Анкеті - заяві про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку  (а.с. 9,10).
Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрун-тується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відсутність визначених процентів за користування кредитом в Анкеті-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також наявність підпису у графі «Підпис» Умов кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30, який не підлягає ідентифікації, на розсуд суду першої інстанції  не свідчать про те, що відповідач була ознайомлена з фінансовими умовами надання кредиту.
Ознайомившись з наданими позивачем документами, апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає, що надані докази не підтверджують факту укладення між сторонами кредитного договору саме на умовах, зазначених позивачем у позові.
Відповідно до ч. 1  ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмо-вій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Як вбачається із ч. 2 вказаної вище статті, правочин вважається таким, що вчинений у пись-мовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямо-вана на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Оскільки позивачем не надано беззаперечних доказів на те, що боржник ОСОБА_1 бу-ла особисто, під підпис ознайомлена з Умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду, підстави для задоволення вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом відсутні.
Крім того, роздруківка Витягу з Умов та Правил також не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Вказане вище співпадає з висновками Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випа-дку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за зміс-том якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формуля-рах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювали-ся самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (09 вересня 2009 року) до моменту звернення до суду із позовом (05 червня 2019 року), тобто кредитор міг до-дати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш спри-ятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про розмір процентної ставки, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на при-пущеннях.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач, підписуючи заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки Універсальна 30 днів пільгового періоду від 09 вересня 2009 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами, є безпідставними, виходячи з наступ-ного.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1  ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнико-ві у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кре-дит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичаль-ника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і поря-док одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожно-му, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Як вбачається із ч. 2 вказаної вище статті, умови публічного договору встановлюються одна-ковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укла-дення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Частиною 1 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних право-відносин) передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.  
Згідно частини 3 вказаної вище статті, умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Апеляційний суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приват-Банку, який викладений на банківському сайті https://privatbank.ua, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09 вересня 2009 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловжи-вань, як однотипні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконну умови кредитування продавцями.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживачів у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Вказане вище співпадає з Висновками Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, а також з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у Постанові від 31 липня 2019 року у справі № 233/1876/17, провадження № 61-16507св18.
З огляду на вищевказану позицію Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність  підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк»  процентів за користу-вання кредитом.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, є безпідставними, оскільки ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і за-стосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування від-повідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує су-ди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Євро-пейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 лип-ня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, пра-вильно встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав прави-льну правову оцінку і обґрунтовано у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача.
На підставі викладеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року і задоволення апе-ляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відсутні.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
    Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 лютого 2020 року залишити без змін.
    Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 
Повне судове рішення складено 30 липня  2020 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                            О.В. Агєєв

                                                                                                      В.Б. Азевич